ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року                                                                                  Справа № 903/266/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу   Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20, ухвалене суддею Шум М.С., повний текст складено 07.08.2020 р. 
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
до відповідача: Східноєвропейського Національного університету імені Лесі Українки
про стягнення 1 850 грн. 55 коп.

          У квітні 2020 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до відповідача Східноєвропейського Національного університету імені Лесі Українки про стягнення 1 850 грн. 55 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані не вчасною оплатою відповідачем отриманого згідно з договором купівлі-продажу №00582/17-ТЕ/474У-24В від 31.10.2016 природного газу.
Рішенням господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія     "Нафтогаз України" - 496 грн. 06 коп. пені, 141 грн. 73 коп. 3% річних, 716 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судовому збору, а всього: 3 456 грн. 49 коп. В стягненні пені на суму 496 грн. 06 коп. відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 року у справі №903/266/20, прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 року у справі №903/266/20 та відкрити апеляційне провадження. Рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 року у справі №903/266/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 496,06 грн., скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 496,06 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити. Судові витрати у справі покласти на відповідача.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 р. поновлено Акціонерному товариству “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Хмельницької області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 в порядку письмового провадження, зупинено дію рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 та запропоновано Східноєвропейському Національному університету імені Лесі Українки, у строк до 15.10.2020 р. у справі №903/266/20 надіслати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
19 жовтня 2020 року від Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки  до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а судове рішення господарського суду  Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 без змін.
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у цій справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.          
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно – західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги. Зокрема, господарський суд Волинської області дійшов висновку, що розрахунок процентів річних та інфляційних збитків є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягнув з відповідача у зв`язку із порушенням строку виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу - 141 грн. 73 коп. - 3 % річних та 716 грн. 70 коп. збитків, завданих інфляцією.
Крім того, враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством, яке забезпечує мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами теплопостачання, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого  на порушення зобов`язання, а також те, що основна заборгованість була перерахована ще до подачі позову до суду, прострочка оплати носила нетривалий характер, плата за спожитий природний газ залежала від оплати за теплову енергії підприємствами, організаціями та іншими споживачами, суд першої інстанції зменшив розмір пені на 50% та стягнув з відповідача в розмірі 496 грн. 06 коп. 

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення  інших учасників справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права - ст.233 ГК України, ст.549-552, 599, 625 ЦК України та порушенням норм процесуального права - ст.ст.236 та 238 господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.
Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. В рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. Також судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.
Окрім того, вважаємо за необхідне зазначити, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу. Таким чином, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

Мотивуючи заперечення на апеляційну скаргу відповідач акцентує увагу на тому, що позивач не погіршив свій фінансовий стан і доказів цьому немає, а навпаки, Акціонерне товариство «НАК «Нафтогаз України», за даними офіційного сайту, за січень - квітень 2020 року сплатила до державного бюджету близько 28 млрд. грн. податків та зборів. Надходження від групи Нафтогаз склали понад 12% загальних доходів державного бюджету за січень-квітень 2020 року. Група Нафтогаз залишається найбільшим платником податків в Україні. За результатами 2019 року фактичний сукупний розмір податкових та дивідендних платежів групи до державного бюджету склав 121 млрд грн.
Окремо, відповідач звертає увагу на те, що у постановах ВГСУ від 28.11.2017 року у справі №905/3376/16, від 24.01.2017 року у справі №915/693/16 підставами для зменшення судом штрафних санкцій стала складна ситуація у державі та негативне економічне становище загалом.
Крім того, університет є неприбутковою установою, а відповідно до судової практики, а саме: постанови ВГСУ від 28.02.2017 року у справі №902/613/16 та постанова ВГСУ від 20.06.2017 року у справі №904/9947/16, неприбутковість відповідача послужила підставою для суду щодо зменшення штрафних санкцій.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.          
12.01.2017 між АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником та Східноєвропейським національним університетом імені Лесі Українки, як споживачем укладено договір постачання природного газу №00582/17-ТЕ/474У-24В, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
          Пунктом 1.2 договору визначено природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
          Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4 договору).
          Згідно з п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
          У п.8.2 договору вказано, що у разі невиконання споживачем п.6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
          Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
          Пунктом 12.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2017 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
          На виконання умов договору позивач передав відповідачу в січні-лютому 2017 природний газ на загальну суму 67    725 грн. 17 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2017, 28.02.2017. Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.
          Відповідач свої зобов`язання з оплати природного газу, переданого за період січень-лютий 2017, виконав в повному обсязі, але з порушенням строків оплати, визначених договором.
          Внаслідок порушення строків оплати газу по акту приймання - передачі від 31.01.2017 позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 847 грн. 61 коп., 3 % річних в розмірі 121 грн. 09 коп., нараховані за період з 28.02.2017 по 05.04.2017, інфляційні в розмірі 716 грн. 70 коп., нараховані з 28.02.2017 по 31.03.2017.
          Внаслідок порушення строків оплати газу по акту приймання - передачі від 28.02.2017 позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 144 грн. 51 коп., 3 % річних в розмірі 20 грн. 64 коп., нараховані за період з 28.03.2017 по 05.04.2017.
Рішенням господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія     "Нафтогаз України" - 496 грн. 06 коп. пені, 141 грн. 73 коп. 3% річних, 716 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судовому збору, а всього: 3 456 грн. 49 коп. (три тисячі чотириста п`ятдесят шість грн. 49 коп.). В стягненні пені на суму 496 грн. 06 коп. відмовлено.

4.Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.
Частиною 1 ст.265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно з ч. 6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.
Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.  Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.525 ЦК України, ч.6 ст.193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У силу вимог ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).
У силу вимог ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (ч. 2 ст. 343 ГК України). 
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.
За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Таким чином, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За приписами ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, відповідно, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 141,73 грн та інфляційних втрат у сумі 716,70 грн, місцевий господарський суд, посилаючись на ст. 625 ЦК України, дійшов правомірного висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача та задоволення їх у повному обсязі.  
Разом з тим, вирішуючи питання про зменшення розміру пені,  яка підлягає стягненню з відповідача Східноєвропейського Національного університету імені Лесі Українки, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що відповідач є комунальним підприємством, яке забезпечує мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами теплопостачання, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого  на порушення зобов`язання, а також те, що основна заборгованість була перерахована ще до подачі позову до суду, прострочка оплати носила нетривалий характер, плата за спожитий природний газ залежала від оплати за теплову енергії підприємствами, організаціями та іншими споживачами, суд першої інстанції зменшив розмір пені на 50% та стягнув з відповідача в розмірі 496 грн. 06 коп.
Відповідно до ст.269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 лише в частині стягнення пені, а саме у правомірності її зменшення від заявленої позивачем суми на 50%. З позовної заяви вбачається, що АТ “НАК “Нафтогаз України” просило стягнути з відповідача  992,12 грн - пені.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013  вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу №00582/17-ТЕ/474У-24В від 12.01.2017 р. у сумі 992,12 грн.
Суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого вона підлягає зменшенню.
          Тому користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, судова колегія, враховуючи майновий стан обох сторін, зокрема статус відповідача (бюджетна установа фінансування якої відбувається за кошти Державного бюджету України) вважає правомірним висновок суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 50%, оскільки зобов`язання за Договором постачання природного газу №00582/17-ТЕ/474У-24В від 12.01.2017 р. виконано відповідачем у повному обсязі, що не заперечується позивачем.
          Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з порушенням відповідачем строків розрахунку за поставлений позивачем газ, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь АТ “НАК “Нафтогаз України” 141,73 грн - 3% річних, 716,70 грн - інфляційних втрат, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
          Визначення розміру, на який зменшується нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
Разом з тим, враховуючи те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача Східноєвропейського Національного університету імені Лесі Українки, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що Східноєвропейський національний університет імені Лесі Українки є неприбуткова бюджетна установа, що здійснює усі платежі не самовільно, а через державну казначейську службу України. 
          Враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача як комунального підприємства, що забезпечує мешканців міста Луцька, навчальні заклади, дитячі садки, інших споживачів послугами теплопостачання, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору від 12.01.2017 №00582/17-ТЕ/474У-24В, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також те, що основна  заборгованість була перерахована ще до подачі позову до суду, прострочка оплати носила нетривалий характер, плата за спожитий природний газ залежала від оплати за теплову енергії підприємствами, організаціями та іншими споживачами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України наявні підстави для  зменшення розміру пені на 50%, та стягнути з відповідача пеню в розмірі 496 грн. 06 коп. (992 грн. 12 коп. Х 50%).          
Отже, аргументи АТ “НАК “Нафтогаз України” про те, що всупереч ст.233 ГК України, місцевим господарським судом не було враховано інтереси позивача та те, що доводи відповідача не містять винятковості обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення заявленого до стягнення розміру пені, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними, при цьому докази на підтвердження понесених АТ “НАК “Нафтогаз України” збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати відповідачем в матеріалах справи відсутні.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.  
Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. 
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права  в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення,  прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні  для скасування рішення суду. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку,  що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.          
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно  ст.129 ГПК.
Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                    
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Волинської області від 07.08.2020 р. у справі №903/266/20 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №903/266/20 повернути  господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "18" листопада 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.