ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/11516/18 Головуючий в І інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22-ц/819/1609/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого	Полікарпової О.М.	
суддів	Воронцової Л.П.	
  	Ігнатенко П.Я.	
секретар	Сікора О.В.  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 13 серпня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет Суворовської районної у місті Херсоні ради, Виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, 
в с т а н о в и в:
У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що з 26 серпня 2009 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, так як вони мають різні погляди на життя, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Оскільки подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дитини, просить  шлюб з відповідачкою розірвати.
Крім того вказував, що протягом останніх трьох років дитина проживала разом з ним. Мати разом з дитиною не проживає, вихованням не займається, не піклується про неї. Влітку 2018 року відповідачка без його згоди забрала дитину з дитячого табору та перевела до іншої школи. ОСОБА_2 не працює, не має коштів для утримання дитини, не піклується про неї. Вважає, що проживання дитини разом з батьком буде відповідати її інтересам, оскільки він забезпечує її, має достатній дохід для її утримання, тому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з нею. 
Свої вимоги обґрунтувала тим, що протягом 3,5 років вона з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому їх шлюбні відносини фактично припинені. Із часу фактичного припинення шлюбу їх донька постійно проживає з нею за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації. Батько наполягає на проживанні їх спільної доньки з ним, у зв`язку із чим між ними виникають конфлікти. Але вона вважає, що проживання дитини разом із матір`ю відповідає інтересам дитини, враховуючи ту обставину, що дитина має усі умови для повноцінного розвитку. Протягом чотирьох місяців ОСОБА_4 не виявляє бажання спілкуватися з батьком, пояснюючи цю обставину тим, що він зловживає алкогольними напоями, застосовує нецензурну лайку в її присутності. 
У зв`язку з викладеним, просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено. Визначено місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просив його змінити, визначивши місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком, ОСОБА_1 . 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд прийняв до уваги доводи ОСОБА_2 та повністю проігнорував надані ним докази: покази свідків, акт обстеження умов проживання за адресою батька, що на його думку, свідчить про упередженість суду та суперечить положенням ч.1.ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, а також положенням Сімейного кодексу України про те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. 
Крім того вважає, що висновок Виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні районної ради від 13 лютого 2019 року є упередженим, так як у ньому повністю проігноровані докази, які ним надавалися, а лише прийняті до уваги доводи відповідачки.
Також зазначає, що невірним є твердження суду про те, що донька після припинення шлюбних відносин постійно проживала з матір`ю, оскільки насправді дитина проживала з батьком, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що за час проживання дитини з матір`ю він був позбавлений можливості спілкуватися з нею, оскільки ОСОБА_2 не повідомляла його про місце знаходження та навчання дитини.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. ОСОБА_2 та її представник адвокат Петрова О.О. апеляційну скаргу вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а рішення Херсонського міського суду - без змін.
Відповідно до ч.1.ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визначення місця проживання дитини, тому в іншій частині, воно судом апеляційної інстанції не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам, встановленим у справі та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2009 року (а.с.6, 37). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7, 38).
Згідно довідки Херсонського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад – загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» №15 Херсонської міської ради №195 від 13.06.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виховувалась в дошкільному підрозділі з жовтня 2013 року по травень 2016 року. По усім питанням, пов`язаним з відвідуванням дитиною дошкільного підрозділу, вихованням, навчанням, відвідуванням батьківських зборів, оплатою за харчування займався батько ОСОБА_1 (а.с.8).
У акті ОСББ «Гермес-Плюс» від 17 жовтня 2018 року вказано, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_5 , яка за вказаною адресою не зареєстрована (а.с.39). 
Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, виданого 22.01.1997 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_7 (відповідачка у справі) , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с.40). 
Актами обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 , складеними Службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради від 20.09.2018 року та 25.10.2018 року встановлено, що в квартирі є всі необхідні меблі, предмети побуту, побутова техніка (холодильник, пральна машина, два телевізора). В наявності всі комунальні послуги. У дитини є окрема кімната, окреме ліжко для сну, стіл для занять, комп`ютер, місце для відпочинку, необхідний одяг, в помешканні багато дитячих поробок, малюнків, що свідчить про те, що дитина за цією адресою проживає (а.с.67, 91-92). 
Відповідно до довідки Херсонської загальноосвітньої школи І ступеня №25 Херсонської міської ради №117/01-37 від 18.10.2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 3-А класі вказаного навчального закладу з 01.09.2018 року (а.с.42).
З трудової книжки ОСОБА_2 та трудового договору від 05.02.2019 року вбачається, що відповідачка працевлаштована продавцем непродовольчих товарів (а.с.93-94).
Згідно висновку від 13.02.2019 року №02-14-28-28 Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради, Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , зважаючи на таке. Після фактичного припинення шлюбних відносин між батьками ОСОБА_5 мешкає разом з матір`ю, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Житлово-побутові умови та санітарний стан помешкання задовільні. У дитини в наявності окрема кімната, в якій є все необхідне для навчання та відпочинку дитини. У квартирі, крім дитини, проживають її мати, бабуся та дідусь. Між всіма членами родини існують теплі та дружні відносини. ОСОБА_5 навчається у Херсонській загальноосвітній школі №25. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики вищезазначеного закладу, мати постійно дбає про дитину, контролює її та підтримує тісний контакт зі школою та класним керівником.
Батько дитини не знаходить порозуміння з адміністрацією загальноосвітньої школи №25 м. Херсона, де на даний час навчається ОСОБА_5 . Згідно з поданням від 19.10.2018 року №121/01-37, батько ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , 18.10.2018 року, порушуючи правила пропускного режиму та намагаючись прорватися до кабінету, в якому навчається його донька, застосував силу до чергової, голосно кричав, висловлювався ненормативною лексикою у присутності дітей, батьків та працівників школи. Такою агресивною поведінкою була налякана і ОСОБА_5 . Враховуючи ситуацію, що склалася, адміністрація закладу була вимушена викликати наряд поліції. Під час бесіди з ОСОБА_5 у Службі в справах дітей було з`ясовано, що малолітня на даний час не виявляє бажання спілкуватися з батьком, пояснюючи це тим, що він вживає алкогольні напої, застосовує грубі висловлювання в її присутності та дозволяє собі спати з нею роздягненим в одному ліжку.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьківна виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
У даній справі встановлено, що у обох батьків наявні всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, проте малолітня ОСОБА_5 бажає проживати разом з матір`ю. Крім того, відомості про те, що ОСОБА_2 чинить батькові перешкоди у спілкуванні, побаченні дочкою, а також її вихованні у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки дитини, місце її навчання, психологічний стан, зокрема прихильність до матері, проживання з нею в атмосфері любові, турботи, захисту та відсутністю у даний період порозуміння з батьком, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доцільності проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню її інтересів.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову  ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. 
Доводи апеляційної скарги про те, що Висновок Виконавчого комітету Корабельної у м. Херсоні районної ради від 13 лютого 2019 року є упередженим, колегією суддів не приймаються, оскільки згідно з нормами законодавства, суд не позбавлений можливості не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Колегія суддів перевірила арґументи апелянта, заслухала пояснення представника органу опіки та піклування Скиби О.В., яка особисто спілкувалася з дитиною, яка їй пояснила, що на даний час у неї немає порозуміння з батьком і вона хоче проживати з мамою. За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дана правильна оцінка висновку органу опіки та піклування.
Посилання апелянта на те, що висновки судусуперечить положенням ч.1.ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, а також положенням Сімейного кодексу України, є необґрунтованими і зводяться до незгоди із судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі, для якої у колегії суддів немає підстав.
Твердження апелянта про те, що дитина певний час після фактичного припинення шлюбних відносин проживала з ним не спростовують висновки суду та встановленого факту - бажання самої дитини проживати разом з матір`ю. 
Доводи апелянта про те, що відповідачка невзмозі матеріально забезпечувати дитину, оскільки немає роботи, спростовуються матеріалами справи. Крім того апелянт визнав, що особисто він у даний час не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а отже з цього слідує, що її утримує відповідачка.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено. Тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
       Керуючись статтями  374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
        п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 07 грудня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова