ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2020 р.      м.Львів                           Справа №914/2518/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                Бонк Т.Б.,
суддів                                                                                                    Бойко С.М., 
 Матущак О.І.,

без повідомлення учасників справи;

розглянувши в письмовому провадженні матеріали апеляційних скарг: 
·          Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти", б/н від 26.03.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/1244/20, 01-05/1264/20 від 31.03.2020) 
·          Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів", б/н від 24.03.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/1245/20 від 31.03.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 (головуючий суддя Кидисюк Р.А., м. Львів, повний текст складено - 28.02.2020)
у справі № 914/2518/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів",  м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти", м. Львів
про  стягнення 130 000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів

          Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

В грудні 2019 на розгляд Господарського суду Львівської  області поступила позовна заява ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» до ТОВ «Львівморепродукти» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів на суму 130      000,00 грн. При цьому, в позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: 1950,00 грн. судовий збір, 13      000,00 грн. витрати на правову (правничу) допомогу, 200,00 грн. поштові витрати (а.с.7-9).  
Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем вимог позивача про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 130      000,00 грн. сплачених згідно платіжного доручення №1472 від 30.11.2016. В графі «призначення платежу» платником зазначено «поворотна фінансова допомога без ПДВ», однак, договір поворотної фінансової допомоги між ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» та ТОВ «Львівморепродукти» не укладався. Відповідно до цього просить стягнути з відповідача 130      000,00 грн. безпідставно набутих коштів. Дані вимоги обґрунтовані положеннями ст. ст. 638, 1212, 1046, 1047 Цивільного кодексу України. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.12.2019  прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №914/2518/19. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та виклику сторін.

27.01.2020 позивачем в суді першої інстанції подана заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 130      000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 26      520,00 грн. інфляційних втрат та 8      783,00 грн. 3% річних (а.с.40-41). Дана заява обґрунтована положеннями ч.1 ст. 1212, ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, при цьому позивач вказує, що дія ст. 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. Тому вважає, що у разі прострочення виконання зобов`язань, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховується 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (вказує, на аналогічну правову позицію викладену в постанові Великої палати Верховного суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17; від 16.05.2018 у справі №14-16цс18). 

28.01.2020 представником відповідача а канцелярію суду першої інстанції подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.54-55), вважає, що початком перебігу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутих коштів згідно з квитанцією від 30.11.2016 є момент їх безпідставного набуття - 30.11.2016. Отже з врахуванням положень ст. ст. 257, 254 Цивільного кодексу України вважає, останнім днем строку з яким позивач міг звернутися до суду про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів - 29.11.2019, а позивачем подано позовну заяву - 03.12.2019 тобто з пропуском трьохрічного строку звернення до суду.
12.02.2020 представником позивача в канцелярію суду першої інстанції надійшло заперечення проти заяви ТОВ «Львівморепродукти» про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.58-59), де останній вказує, що останнім днем вчинення відповідної дії вважається день здачі документа на пошту, який визначається за поштовим штемпелем, а не день надходження листа до суду (постанова Верховного суду від 13.06.2018 справа №522/799/16-ц), відповідно до чого останнім днем строку позовної давності для звернення з позовною заявою про стягнення безпідставно набутих грошових коштів отриманих відповідачем 30.11.2016 є 02.12.2019. Позовна заява подана позивачем 02.12.2019 в межах трьохрічного стоку позовної давності.  

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» 130      000,00 грн. безпідставно набутих коштів та 1950,00 грн. судового збору. 
Задовільняючи позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що 30.11.2016 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» здійснено безготівковий переказ грошових коштів в сумі 130      000,00 грн. на банківський рахунок ТОВ «Львівморепродукти», однак ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» та ТОВ «Львівморепродукти» не укладено було договору поворотної фінансової допомоги, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому зроблено висновок, що грошові кошти в сумі 130 00,00 грн. є такими, що набуті «ТОВ «Львівморепродукти» без достатніх правових підстав та згідно положень ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню позивачу. 
Подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог а саме стягнення 26520,00 грн. інфляційних втрат та 8783,00 грн. 3% річних розцінена місцевим господарським судом як заявою про зміну предмету позову, оскільки крім заявленої в позовній заяві вимоги про стягнення 130      000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, позивач заявляє нові позовні вимоги про стягнення з відповідача 26520,00 грн. інфляційних нарахувань та 8783,00 грн. 3% річних. Встановлено місцевим господарським судом, що заява вх. №223/20 від 27.01.2020 про зміну предмета позову подана за один день до початку розгляду по суті, тобто з порушенням 5-денного строку до початку розгляду справи по суті (за аналогією не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, з якого починається розгляд справи по суті), відтак така залишена без розгляду.
Щодо застосування строку позовної давності то суд вказує на те, що згідно вимог ст. ст. 261, 253, 254 Цивільного кодексу України, обов`язок відповідача з повернення безпідставно набутих грошових коштів виникає з наступного дня після отримання коштів, тобто з 01.12.2016, відтак, першим днем строку позовної давності визначено 01.12.2016 , а останній день строку позовної давності припадає на 01.12.2019 (неділя, вихідний день), то останній день строку переноситься на перший за ним робочий день. Відповідно до цього, останнім днем строку позовної давності визначено 02.12.2019; позивач звернувся з позовом до суду 02.12.2019 в межах строку позовної давності. 

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи: 
Сторони - Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів" та ТОВ "Львівморепродукти" не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 кожна, зокрема, подали апеляційні скарги. 
Відповідач - ТОВ «Львівморепродукти» не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення місцевим господарським судом прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.
Судом, на думку скаржника, не враховано при винесенні рішення того, що сам позивач визнає факт існування між сторонами договірних відносин, а тому кошти в розмірі 130      000,00 грн. не можуть бути стягнені відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті. Вважає, при цьому, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Щодо строку позовної давності вказує на те, що обов`язок щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів виник на наступний день після 30.11.2016 - 01.12.2016 то відповідно до ч.1 ст. 254 Цивільного кодексу України, останній день строку звернення до суду буде відповідний місяць та число останнього року строку - 30.11.2019, а не 01.12.2019 (неділя) як вказує суд. Отже вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду. 
Відповідно до цього просить, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові - відмовити.  

Позивач - ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів»,  в апеляційній скарзі стверджує про те, що рішення місцевого господарського суду в частині залишення без розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, при цьому вказує на помилковість застосування ч.3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України в той час як застосуванню підлягала норма п.2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, що потягло за собою залишення такої заяви без розгляду та призвело до неправильного вирішення справи. 
Скаржник стверджує, що предметом позову ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» до ТОВ «Львівморепродукти» про стягнення 130      000,00 грн. безпідставно набутих коштів є стягнення грошових коштів з відповідача. Підставою позову, як обставиною, якою позивач обґрунтовує свої вимоги є неповернення відповідачем отриманих коштів та відсутність правової підстави для їх збереження відповідачем. При цьому, вказівка позивача на те, що грошові кошти є безпідставно набутими та на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України мають бути повернуті відповідачем є кваліфікацією спірних правовідносин позивачем, яка не змінює предмета позову - стягнення грошових коштів. 
Вказує скаржник і на те, що ним 27.01.2020 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог,в межах строку встановленого п.2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, і з огляду на це вважає, що в суду першої інстанції не було законних та обґрунтованих підстав для залишення вказаної заяви позивача без розгляду. 
Відповідно до цього, просить  рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» грошові кошти в сумі 165      303,00 грн. , з яких: 130      000,00 грн. - безпідставно набутих грошових коштів, 26520,00 грн. - інфляційних втрат та 8783,00 грн. - 3% річних. 
Позивач - ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» у відзиві, б/н від 17.08.2020 заперечує доводи апеляційної скарги ТОВ «Львівморепродукти» вказуючи на те, що докази, які  свідчили б про укладення між сторонами договору поворотної фінансової допомоги, як і докази повернення відповідачем позивачу 130      000,00 грн. безпідставно набутих коштів в матеріалах справи відсутні.  Отже, з врахуванням того, що ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» та ТОВ «Львівморепродукти» не укладено договору поворотної фінансової допомоги, вважає, що сторони не досягнули згоди з усіх істотних умов договору, грошові кошти в сумі 130      000,00 грн. є такими, що набуті ТОВ «Львівморепродукти» без достатніх правових підстав та згідно положень ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню позивачу. Вказане, як стверджує позивач спростовує доводи відповідача про не вірне застосування судом першої інстанції положень ст.1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин. Щодо строку позовної давності до даних правовідносин, позивач вказує, що ні доводи заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, поданої в суді першої інстанції, ані доводи апеляційної скарги ТОВ «Львівморепродукти» не спростовують висновків Господарського суду Львівської області щодо обчислення строків позовної давності. Відповідно до цього, апеляційну скаргу ТОВ «Львівморепродукти» просить залишити без задоволення.  

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 (головуючий суддя Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Матущак О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів", б/н від 24.03.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/1245/20 від 31.03.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 до винесення постанови Західним апеляційним господарським судом. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 (головуючий суддя Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Матущак О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти", б/н від 26.03.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/1244/20, 01-05/1264/20 від 31.03.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 до винесення постанови Західним апеляційним господарським судом. 
Ухвалами від 04.09.2020 апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів" та ТОВ "Львівморепродукти" на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи №914/2518/19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення наявні в матеріалах справи.  
З врахуванням того, що сторонами ПАТ "Сортнасіннєовоч-Львів" та ТОВ «Львівморепродукти» подано апеляційні скарги на один і той самий процесуальний документ - рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 такі слід прийняти до спільного розгляду і розглядати в одному апеляційному провадженні. 

Згідно      ст. 269 ГПК України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам які містяться в апеляційних скаргах та відзиві, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції      без змін, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :
30.11.2016 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» здійснено безготівковий переказ грошових коштів в сумі 130      000,00 грн. на банківський рахунок ТОВ «Львівморепродукти», що підтверджується платіжним дорученням №1472 від 30.11.2016, в якому в графі «призначення платежу» платником зазначено «поворотна фінансова допомога без ПДВ» (а.с.13). 
Договір поворотної фінансової допомоги між ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» та ТОВ «Львівморепродукти» не укладався, в матеріалах справи відсутній. 
14.07.2017 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» надіслало на адресу ТОВ «Львівморепродукти» вимогу про повернення грошових коштів від 13.07.2017 (а.с.18, докази надіслання а.с.19-20). 
10.08.2017 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» повторно надіслало на адресу ТОВ «Льввморепродукти» вимогу про повернення грошових коштів від 13.07.2017 (а.с.21, докази надіслання а.с.22-23). 
          Вищевказані поштові відправлення із вимогами про повернення грошових коштів від 13.07.2017 повернуто відділом поштового зв`язку «Укрпошта» відправнику із зазначенням підстави: «за закінченням терміну зберігання».
          В грудні 2019 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до ТОВ «Львівморепродукти» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 130      000,00 грн. Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 стягнуто дані кошти. 
           27.01.2020 від ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» в канцелярію суду поступила заява про збільшення розміру позовних вимог, б/н від 27.01.2020 (а.с.40-41), згідно якої просить стягнути 130      000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 26 520,00 грн. інфляційних втрат та 8783,00 3% річних, яка залишена без розгляду місцевим господарським судом в рішенні суду від 28.02.2020 в даній справі, про що зазначено в рішенні.

При перегляді рішення місцевого господарського суду, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним: 
           Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно зі статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). 
          Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншим правовими актами чи правочином. 
          Відтак набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. 
          З урахуванням наведеного вбачається висновок, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. 
          Місцевим господарським судом вірно зазначено, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова природа в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (дана правова позиція висвітлена в постанова Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц). 
За приписами статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.  
Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознакам. 
Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
В матеріалах справи наявна засвідчена АТ «Укрсиббанк» копія платіжного доручення №1472 від 30.11.2016 та засвідчена АТ «Укрсиббанк» виписка з рахунку ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» про рух коштів 30.11.2016, з яких вбачається, що 30.11.2016 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львв» здійснено безготівковий переказ грошових коштів в сумі 130      000,00 грн. на банківський рахунок ТОВ «Львівморепродукти». В платіжному дорученні №1472 від 30.11.2016 «призначення платежу» вказано - «поворотна фінансова допомога без ПДВ». 
В матеріалах справи докази повернення відповідачем вказаних коштів позивачу відсутні, як і відсутні докази укладення між сторонами договору поворотної фінансової допомоги. Даних доказів не подано і суду апеляційної інстанції. 
Відтак, з врахуванням наведеного правомірним є висновок суду про те, що оскільки ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» та ТОВ «Львівморепродукти» не укладено договору поворотної фінансової допомоги - сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому грошові кошти в сумі 130      000,00 грн. є такими, що набуті ТОВ «Львівморепродукти» без достатніх правових підстав та відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню позивачу. 
Слід зазначити, що відповідачем в суді першої інстанції подано заяву за вх. №4415/20 від 28.01.2020 про застосування наслідків спливу позовної давності, яка місцевим господарським судом визнана безпідставною. При цьому, скаржник - ТОВ «Львівморепродукти» в апеляційній скарзі вказує, що обов`язок щодо повернення безпідставно набутих коштів виник на наступний день після 30.11.2016 - 01.12.2016 то відповідно до ч.1 ст. 254 Цивільного кодексу України, останній день строку звернення до суду буде відповідний місяць та число останнього року строку - 30.11.2019, а не 01.12.2019 (неділя) як вказує суд. Отже вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду.  
У відповідності до вимог ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.  
30.11.2016 ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 130      000,00 грн. на банківський рахунок ТОВ «Львівморепродукти», що підтверджується платіжним дорученням №1472 від 30.11.2016. 
Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Відповідно до статті 254 Цивільного кодексу України - строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. 
          З врахуванням наведеного обов`язок відповідача з повернення безпідставно набутих грошових коштів виникає з наступного дня після отримання коштів, тобто з 01.12.2016, і відтак, першим днем строку позовної давності є 01.12.2016, а останній день строку позовної давності - 01.12.2019. 
Враховуючи, що 01.12.2019 це неділя тобто вихідний день то, відповідно до положень ч.1,5 ст. 254 Цивільного кодексу України, останній день строку переноситься на перший за ним робочий день, тобто на 02.12.2019.
Відповідно до цього, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок, що останнім днем строку позовної давності є 02.12.2019 (понеділок). З відмітки відділення поштового зв`язку на поштовому конверті, з яким надійшла позовна заява до суду вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 02.12.2020 в межах строку позовної давності.   
З огляду на наведене необґрунтованими є доводи скаржника ТОВ «Львівморепродукти» про наявність підстав для застосування строку позовної давності до даних правовідносин. 
Скаржник - ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» в апеляційній скарзі вказує на те, що ним 27.01.2020 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в межах строку встановленого п.2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, і з огляду на це вважає, що в суду першої інстанції не було законних та обґрунтованих підстав для залишення вказаної заяви позивача без розгляду. Щодо даного твердження судова колегія зазначає наступне:
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.12.2019 прийнято позовну заяву  ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» та відкрито провадження у справі №914/2518/19 (а.с.2-4). Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін, при цьому вказано, що розгляд справи по суті починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі - 28.01.2020. 
27.01.2020, до початку розгляду справи по суті, на адресу суду від позивача надійшла заява вх. №223/20 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач окрім суми основного боргу в розмірі 130      000,00 грн. просить стягнути з відповідача 26      520,00 грн. інфляційних нарахувань та 8783,00 грн. 3% річних (а.с.40-41). 
З налізу даної заяви вбачається, що така по суті є заявою про зміну предмета позову, оскільки крім заявленої в позовній заяві вимоги про стягнення 130      000,00 грн. безпідставно набутих коштів, позивач заявляє нові вимоги про стягнення з відповідача 26520,00 грн. інфляційних нарахувань та 8783,00 грн. 3% річних. 
У відповідності до вимог ч.2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводилось. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 
Пунктом 2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Однак, при цьому ч.3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна премета або підстав позову допускається не пізніше п"яти днів до початку першого судового засідання у справі. 
          Згідно вимог ст. 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. 
          Як вбачається з матеріалів справи заява позивача за вх. №223/20 від 27.01.2020 про зміну предмета позову подана за один день до початку розгляду справи по суті, тобто з порушенням 5-ти денного строку до початку розгляду справи по суті, який встановлений ч.3 ст. 46 ГПК України. При цьому, позивач не звертався до суду із  заявою про поновлення пропущеного строку на подання заяви про зміну предмета позову. 
          Отже, місцевим господарським судом обґрунтовано зроблено висновок про залишення без розгляду заяви позивача вх. №223/20 від 27.01.2020 про зміну предмета позову, оскільки така подана з пропуском строку встановленого процесуальним законодавством та без подання клопотання про поновлення такого.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19  ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Судові витрати. Згідно ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг слід покласти відповідно на ТОВ «Львівморепродукти» та ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів».
Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, 
                                                           П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівморепродукти", б/н від 26.03.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/1244/20, 01-05/1264/20 від 31.03.2020) та Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів", б/н від 24.03.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/1245/20 від 31.03.2020) - залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2518/19 - залишити без змін.
3.          Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржників.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач):                                                                        Т.Б. Бонк       

Судді                                                                                                                         С.М. Бойко                    
                                                                                                                   О.І. Матущак