ПОСТАНОВА 
Іменем України
05 листопада 2020 року                                                 м. Кропивницький
справа № 395/702/20
провадження № 22-ц/4809/1294/20 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:                
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.
        секретар Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2020, суддя Забуранний Р.А., по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 24.10.2011.
В заяві про укладення кредитного договору від 24.10.2011 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті http.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Позивач зазначив, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 31.03.2020 року має заборгованість --164439,65 гривень, яка складається з наступного: 4721,05 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 156136,88 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 3581,72 грн. - нарахована пеня, 0 грн. нарахована комісія.
Позивач зазначив, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому заборгованість до стягнення становить 139404,16 грн., яка складається з 4721,05 грн. - заборгованість за кредитом, 134683,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.10.2011 по 30.12.2019, яку просив стягнути із відповідача на свою користь.
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2020 позов задоволено частково.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що відповідач користувався кредитними коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та правил та Тарифів, яка діяла на момент укладення договору, а також послідуючих редакцій Умов та правил, Тарифів, а тому позивач має право на стягнення заборгованості по відсоткам, які нараховані у відповідності до положень Умов та правил, Тарифів банку. Відповідач не надав суду доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви. Відповідач самостійно зобов`язався ознайомитися з Умовами та правилами надання банківських послуг, які знаходяться на офіційному сайті
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.08.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10.09.2020 справу призначено до розгляду.
До суду відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 24.10.2011 року сторони уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви позичальника. 
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 гривень. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500 гривень.
Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати кредит та сплачувати відсотки за його користуванням в порядку та строки відповідно до умов договору, тарифів та заяви, відсотків, винагороди. 
Згідно до розрахунку заборгованості проведений АТ КБ «Приватбанк» станом на 31.03.2020 року, відповідач має заборгованість --139404,16 гривень, яка складається з наступного: 4721,05 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 134683,11 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.10.2011 року по 30.12.2019 року.
Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що Витяг із Тарифів і Витяг із Умов надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Більше того, анкета-заява  позичальника від 24.10.2011 року свідчить, що обов`язковою  складовою кредитного договору, який укладено сторонами, є Умови та правила надання банківських послуг, що визначають питання нарахування пені, комісії, штрафів, процентів за користування кредитними коштами які не визначені в заяві, проте до позовної заяви долучено лише Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», які не стосуються кредитного договору, який укладено сторонами.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд першої інстанції встановив, що 11 квітня 2018 року відповідач по справі змінила ім`я з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2018 року, актовий запис №2, складений Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4721,05 гривень - заборгованість за кредитом, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Сторони в судове засідання не з`явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд із позовом позивач надав на підтвердження позову, анкету-заяву №б/н від 24.10.2011.
Зазначено, що п.1.1.6.1., 1.1.3.2.3, 1.1.5.2 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
Позивач посилається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Зазначено, що оскільки відповідач не виконав умови договору то відповідно станом на 31.03.2020 року має заборгованість --164439,65 гривень, яка складається з наступного: 4721,05 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 156136,88 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 3581,72 грн. - нарахована пеня, 0 грн. нарахована комісія.
Позивач зазначив, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому заборгованість до стягнення становить 139404,16 грн., яка складається з 4721,05 грн. - заборгованість за кредитом, 134683,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.10.2011 по 30.12.2019, яку просив стягнути із відповідача на свою користь.
На підтвердження позову позивач посилається, як на належні та допустимі докази: розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, довідку (а.с. 17), копію анкети - заяви, паспорт споживача та документ, що посвідчує особу відповідача.
Відповідно до частини другої статті 1054, частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є правом заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. 
Відповідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 Статтею526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі     № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших виплат, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач користувався кредитними коштами не знайшли свого підтвердження, оскільки при подачі позову позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного.
В матеріалах справи знаходяться:
- копія виписки за договором №б/н станом на 10.04.2020 року з зазначенням прізвища - ОСОБА_1 ,
- копія довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н).
З зазначеної виписки вбачається, що було проведено певні фінансові акції певною особою за певний період часу (18.04.2013 року по 29.02.2020 ).
З позовної заяви вбачається, що договір з відповідачем укладено 24.10.2011 року.
З копії довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що старт карткового рахунку розпочався 18.04.2013 року, зміна кредитного ліміту відбувалась з 18.04.2013 року і 20.01.2020 року.
Встановлені обставини свідчать, що докази на підтвердження позову не відповідають обставинам викладеним в позовній заяві, зокрема в частині дати укладення договору.
Позивач приєднав до позовної заяви довідку про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано картки (зазначений їх перелік) (а.с. 17).
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені докази і дійшов висновку, що дана довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки перші картки були видані в 2013 році в той час як договір, відповідно до позовної заяви, укладався в 2011 році. 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження, що позивач 24.10.2011 року приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, їй було видано кредитну картка «Універсальна» з зазначенням дії картки та вибраного кредитного ліміту. 
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок,що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі, зокрема в частині заборгованості по відсотках за користування кредитом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови у задоволені позову, то суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по кредиту. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, 
                          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2020, залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: