Справа № 303/5146/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
               головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,
       з участю секретаря Волошук В.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Арбітражного керуючого-ліквідатора Гутнікевича Любомира Миколайовича на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2018 року (у складі судді Курах Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Мукачівська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у серпні 2018 р.
Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а самеквартирою за адресою: АДРЕСА_1 . 
       На обґрунтування позовних вимог указала, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є братом позивача, з 2005 р. не проживає за місцем реєстрації.
       Реєстрація відповідача в квартирі позивача впливає на право власності останньої, спричиняє перешкоди в користуванні своєю квартирою, що відображається при оплаті комунальних послуг і оформленні відповідних документів.
       Відповідач ніякої участі у володінні та користуванні майном не бере, а за місцем реєстрації не з`являється уже довгий час, однак самостійно відповідач не може знятися із реєстрації через брак часу.
       Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2018 р. позов задоволено: визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме – квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . 
Арбітражний керуючий Гутнікевич Л.М. (особа, яка не брала участі в справі) просить скасувати це рішення. Доводить про порушенням норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Обґрунтовуючи порушення своїх прав, апелянт посилається на те, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання щодо майнових прав, якими в силу прямої вказівки ст. 52 ЦК України ФОП ОСОБА_2 відповідає перед кредиторами у справі про банкрутство № 907/799/16.
Відтак, указана справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, вона має бути віднесена до юрисдикції господарського суду.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Судом констатовано, що позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 травня 2018 р. набула у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 , у цілому. За цією адресою залишився зареєстрованим колишній співвласник квартири – відповідач ОСОБА_2 , який за вказаною адресою не мешкає. 
Припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла має похідним втрату права користуваннязазначеним житловим приміщенням колишнього власника житла та припиняється разом із припиненням його права власності.
Апеляційній суд не погоджується із цими висновками з таких мотивів.
Приписами ч.1 ст.316 ЦКУкраїни передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч.1 ст.318 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Частиною другою п.15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, щост.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Із матеріалів справи видно, що актом ОСББ «Комфорт 39» від березня 2018 р. підтверджено, що ОСОБА_2 з грудня 2005 р. не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с.5).
Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ціла частка власності в квартирі утворена шляхом Ѕ набутої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а Ѕ на підставі рішення суду від 31 травня 2018 р. справа № 303/1849/18 (а.с.8 зворот).
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31 травня 2018 р. набула у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 у цілому. За цією адресою залишився зареєстрованим колишній співвласник квартири – відповідач ОСОБА_2 , який за вказаною адресою не мешкає. 
Припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла є похідним втрати права користування указаним житловим приміщенням колишнього власника житла та припиняється разом із припиненням його права власності.
Однак, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 р. указане судове рішення було скасовано через те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням установлених процесуальним законом правил предметної підсудності, оскільки відповідачем у спірних правовідносинах є фізична-особа підприємець, проти якої порушено справу про банкрутство, через що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
У зв`язку з цим оскаржене рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2018 р. підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові, оскільки таке стосується спільного з іншою справою майнового об`єкта (квартири в АДРЕСА_1 ) як предмета господарських правовідносин, а відтак – прав та обов`язків арбітражного керуючого-ліквідатора ОСОБА_3 .
Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого, ліквідатора Гутнікевича Любомира Миколайовича задовольнити частково.
2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2018 року скасувати.
3.У позові ОСОБА_1 відмовити.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
5.Повне судове рішення складено 20 жовтня 2020 р.
Судді: