КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Номер справи : 759/23515/19
Номер провадження :  33/824/988/2020 
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
21 вересня 2020 року                                                                                       м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва  від 16 січня 2020 року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду                   м. Києва  від 16 січня 2020 року, 
ОСОБА_1 ,який народився                        ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:                    АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Як встановлено постановою судді, 06.12.2019 о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Генерала Наумова, 2-а в м. Києві. Зважаючи на те, що у працівників патрульної поліції були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння згідно із ознаками такого стану, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Однак ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності свідків.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2020 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що із винесеною постановою не погоджується у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи.
Зокрема, як зазначає апелянт, у постанові суду зазначено про його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тоді ж як у протоколі, який було складено працівниками поліції, він висловлював незгоду з пропозиціями поліцейських пройти огляд, так як не керував зазначеним у справі авто, а просто відпочивав у ньому після робочої зміни.
Крім того, як вказує апелянт, хоча суд встановив, що він керував та згідно протоколу був зупинений у стані алкогольного сп`яніння, проте, у доданих до справи відеозаписах, докази того, що він рухався в автомобілі та був зупинений працівниками поліції - відсутні.
Звертає увагу апелянт і на те, що звинувачення, сформульоване у постанові суду є незрозумілим, оскільки воно складається з двох частин:                          1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
У зв`язку з цим, на думку апелянта, є незрозумілим, в чому водій  обвинувачується, а саме у керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння.
Також, як вважає апелянт, судом було враховано лише сумнівні показання свідків, які не підкріплені жодними доказами, оскільки суд не викликав свідків та не попереджав їх про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.
На підставі вищевикладеного, на думку апелянта, в діях працівників правоохоронних органів були відсутні підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності.
Незважаючи на неодноразові виклики ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, останній в судове засідання жодного разу не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, у зв`язку з чим вважаю за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та доводи його апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого              ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зокрема, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові,  вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого                 ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується не тільки протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 078305 від 06 грудня 2019 року, який було складено щодо ОСОБА_1 за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а й іншими зібраними по справі матеріалами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у присутності яких водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; даними відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735). 
Як передбачено пунктами 6, 7 Розділу І Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Згідно з вимогами п. 9 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року            № 1452/735, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, якімають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський, забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
У відповідності до вимог, передбачених п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів та встановлених судом фактичних обставин справи, дозволяє зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_1 , у разі виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, повинен був, на вимогу поліцейського, пройти огляд на стан такого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи у закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, поліцейський в присутності двох свідків, у відповідності до вимог законодавства, обґрунтовано склав протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначив ознаки алкогольного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.
При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про те, що він не керував автомобілем, не можуть бути визнані обґрунтованими, через те, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, як під час розгляду справи в суді першої, так і апеляційної інстанції.
Що ж стосується тієї обставини, що суддею, під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 , не було допитано свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, то сама по собі ця обставина не може свідчити про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, оскільки в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б могли викликати сумніви у достовірності фактичних обставин справи, встановлених за їх участю.
Тим більше, що сам ОСОБА_1 не заперечує того факту, що він відмовився у присутності зазначених у протоколі свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і в найближчому закладі охорони здоров`я.
При цьому, оскільки вказані свідкиповинні бути присутні лише під час проходження огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у разі його відмови від проходження такого огляду, вони не зобов`язані бути свідками того, керував водій транспортним засобом до його зупинки чи ні.
До того ж, той факт, що ОСОБА_1   керував автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 при заїзді на територію гаражного кооперативу, а потім заснув за кермом, було встановлено не лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, а й на підставі письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів того, що за кермом автомобіля був саме він.        
Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не можуть бути визнані такими, що відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, а відтак служити підставами для скасування постанови судді про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1                          ст. 130 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги   ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва  від  16 січня              2020 рокупро притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва  від  16 січня 2020 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                          
                                                                                                               С.О. Новов

 

 

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Новик В.П.