Ухвала
Іменем України 
15 жовтня 2020 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 757/60821/19-к
провадження № 51-4935ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції, та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України є підставами для його скасування чи зміни.
Крім того, ОСОБА_4 , вказуючи у вступній частині касаційної скарги на оскарження ним ухвали апеляційного суду, у прохальній її частині ставить вимогу про скасування, у тому числі, ухвали слідчого судді, чим допустив суперечності. 
До того ж згідно частин 1, 2 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
З огляду на зміст наведених положень процесуального закону ухвали слідчого судді взагалі не можуть бути оскаржені в касаційному порядку, що залишилось поза увагою ОСОБА_4 .
Крім цього, вимоги ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки він просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалу апеляційного суду та зобов`язати процесуальних керівників прокуратури м. Києва виконати ухвалу суду в повному обсязі та передати кримінальне провадження за підслідністю до ДБР.
Також усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України ОСОБА_4 у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 
від 19 травня 2020 року та повернення його апеляційної скарги залишити без руху 
і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3