Справа № 450/600/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/451/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
                                     суддів: Цяцяка Р. П., Мельничук О.Я.
                при секретарі: Сеньків Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності договору та виселення, -

                                        в с т а н о в и в:

       22.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила визнати нікчемним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 14 березня 2015 року між ОСОБА_4 , який діяв від її імені і від імені продавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачем. Крім того, просила виселити відповідача із зазначеного житлового будинку.
       Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належать 35/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім неї, співвласниками цього будинку є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 14 березня 2015 року між ОСОБА_4 , який діяв від її імені і від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачем  ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Вважає такий договір нікчемним, оскільки на момент його укладення не було дотимано вимог закону щодо його укладення, зокрема, договір нотаріально не посвідчений, не проведено державну реєстрацію правочину та реєстрацію права власності на нерухоме майно. На момент укладення оспорюваного договору їй було 17 років, а тому вона не мала повної цивільної дієздатності і не могла давати ОСОБА_4 доручення на укладення зазначеного правочину, а нотаріально завірена згода її батьків на вчинення такого правочину не надавалася. Відтак, відповідач протиправно вселилася у вищезазначений житловий будинок та проживає в ньому, а тому підлягає виселенню, оскільки не набула права на проживання в такому. 
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності договору та виселення відмовлено. 
               Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виселення оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
       Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вселення відповідача та його проживання у спірному житловому будинку, в тому числі і за відсутності реєстрації у такому, є необгрунтованим та безпідставним. 
       Зазначає, що 24 липня 2019 року в підготовчому засіданні у Пустомитівському районному суді Львівської області відповідач ОСОБА_3 під час з`ясування судом анкетних даних на запитання суду про фактичне місце свого проживання вказала адресу АДРЕСА_1 . В той же день 24 липня 2019 року від ОСОБА_3 до суду поступило її письмове власноручне клопотання про відкладення судового засідання, у якому в анкетних даних вказано: «Проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ; Прописаної за адресою: АДРЕСА_2 ». В наступних засіданнях, у яких ОСОБА_3 брала безпосередню участь, вона не повідомляла суд про зміну своїх анкетних даних. Також, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_7 , в якій останній просив залучити його до участі в справі в якості свідка. У даній заяві ОСОБА_7 вказує, що він проживав у будинку за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 з 2014 року. Крім того, в ухвалі слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2018 року, ухвалі Львівського апеляційного суду від 12.11.2018 року, ухвалі слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 викладені обставини, які підтверджують факт проживання у спірному будинку його та його дружини ОСОБА_3 . Зокрема, в ухвалах міститься вказівка на підозру ОСОБА_7 про вчинення злочину стосовно своєї дружини ОСОБА_3 за місцем проживання АДРЕСА_1 (тобто, у будинку позивача).
       Враховуючи наведене, вважає, що висновки суду про відсутність доказів проживання відповідача у спірному будинку не відповідають матеріалам справи.
       Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги  ОСОБА_1  до ОСОБА_3  про виселенняскасувати та постановити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.
       У судове засідання, призначене на 19 жовтня 2020 року, сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника позивачки ОСОБА_2 поступила заява про розгляд справи у його відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до положень ст.383 ЦК України в ласник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. 
       Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.
       Згідно ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що нею не надано належних доказів про проживання відповідачки в будинку АДРЕСА_1 . 
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки вказання відповідачем у заявах чи інших документах адресою свого проживання адресу спірного будинку, а також інформація з кримінального провадження № 450/3519/18 про вчинення щодо неї злочину за зазначеною адресою не можуть підтверджувати факт поживання її в такому. Інших доказів проживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.
       Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.
       В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 03 листопада 2020 року.
        Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
         п о с т а н о в и в:  

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
               Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Цяцяк Р. П.
                                                                                
                                                                               Мельничук О. Я.