ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/3104/20
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:  Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 (суддя Ніколенко М.О.)
у справі № 904/3104/20    
за позовом  Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ
до відповідача:  Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), м. Дніпро
про  зняття арешту з нерухомого майна та скасування запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна, загальною площею 90,6 кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., Новомосковський р., с. Піщанка, "Сосновий бір №3" садівниче товариство, будинок 55 та належить АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису: Реєстраційний номер майна: 22115120. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 10.09.2008. Дата внесення запису: 10.09.2008. ПІБ: Медведева Тетяна Михайлівна. Форма власності: приватна Частка власності: 1/1. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, ВКМ №096553 р.№2486, 04.07.2008, Козіна А.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/3104/20 відмовлено у задоволенні вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна та скасування запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Не погодившись з вказаним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, згідної якої останній просить  скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 у справі №904/3104/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою неможливість встановлення особи, в інтересах якої накладено арешти, а також зазначення боржника ОСОБА_1 , як відповідача у справі, у зв`язку з її смертю, під час звернення з даною позовною заявою. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків про необґрунтованість позовних вимог.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства  Комерційний банк "Приватбанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської  області від 17.08.2020 у справі №904/3104/20; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 15.10.2020р. о 15 год. 00 хв.. 
06.10.2020р. від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
В судове засідання 15.10.2020 року з`явився представник  позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати як необґрунтоване та незаконне.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Як встановлено судом першої інстанції, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") (надалі - заставодавець) та ОСОБА_1 (надалі - заставодавець) укладено договір іпотеки № 2008-111 від 04.07.2008 (надалі - договір іпотеки).
Предметом договору є нерухоме майно, яке належить заставодавцю на праві власності, а саме: садовий будинок загальною площею 90,6 кв.м. та земельна ділянка загальним розміром 457 кв.м., на якій розташований садовий будинок, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 13 договору іпотеки, вартість майна та земельної ділянки складає 969 960 грн.
Обтяження предмета іпотеки за договором було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.07.2008, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 201820649 від 25.02.2020.
В подальшому, на спірний об`єкт нерухомості було накладено такі обтяження:
- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2600954; Підстава виникнення обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: б/н, виданий 04.04.2011, видавник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, Циганко О.В.;
- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2600922; Підстава виникнення обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: б/н, виданий 21.08.2010, видавник: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, В-3.
- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2600889; Підстава виникнення обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 16, виданий 11.05.2010, видавник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
- арешт  нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2600849; Підстава виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 16-629\09, виданий 20.10.2009, видавник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2600804; Підстава виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 16-629\09, виданий 20.10.2009, видавник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
- арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2600751; Підстава виникнення обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 16-560\09, виданий 28.09.2009, видавник: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
08.12.2016 за АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстровано право власності на нерухоме майно, загальною площею 90,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , разом з земельною ділянкою, кадастровий номер: 1223285500:01:302:0055.
Підстава виникнення права власності: Договір іпотеки, серія та номер: 2488, виданий 04.07.2008, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна А.В.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є неналежним відповідачем у цій справі.
          Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною десятою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 цього Закону).
А відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках – особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Апеляційний суд звертає увагу, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Такі справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України.
За результатами розгляду справи про звільнення з-під арешту майна суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Даний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що  у даній справі банк, як заставодержатель, який має переважне право вимоги перед іншими особами для задоволення своїх вимог, пред`явив позовні вимоги до органу державної виконавчої служби, який не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт.
З огляду на те, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є неналежним відповідачем у цій справі, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що під час звернення з даною позовною заявою було неможливо встановити особу, в інтересах якої накладено арешти, а також зазначити боржника ОСОБА_1 , як відповідача у справі, у зв`язку з її смертю, враховуючи наступне.
За змістом ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Як підтверджується матеріалами справи, позивач звертався до Шевченківського відділу ДВС міста Дніпра із адвокатським запитом від 27.03.2020, в якому просив надати інформацію щодо судового рішення, в процесі виконання якого було винесено постанови про арешт нерухомого майна, право власності на яке він набув, та зняти обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.
Позивачем було отримано лист від 13.04.2020 № 03-2/24849/9 у якому Шевченківський відділ ДВС надав інформацію про виконавчі провадження №№ 25651908, 35216378, 37347219, в рамках яких були накладені арешти на нерухоме майно.
Так, згідно відповіді Шевченківського відділу ДВС в його провадженні перебувало ВП № 25651908 з виконання виконавчого листа № 2-3040/2010 від 28.03.2011, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Індустріально-Експортний Банк» суми у розмірі 1  212  215,19 грн..
Таким чином стягувачем у даному виконавчому провадженні № 25651908 було АТ «Індустріально-Експортний Банк», в інтересах якого могли накладатися обтяження (арешти) на нерухоме майно боржника Медведевої Тетяни Михайлівни для забезпечення виконання судового рішення.
Натомість, позивачем не було перевірено дані обставини та відповідно не було зазначено в якості відповідача АТ «Індустріально-Експортний Банк», у випадку їх підтвердження.
Згідно ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Крім того позивачем не було здійснено заходів для встановлення правонаступника боржника ОСОБА_1 , та у випадку його наявності – залучення до суб`єктного складу відповідачів.
Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Апелянтом не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо виявлення особи, в інтересах якої накладено арешти, а також правонаступника боржника, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, та відповідно не було зазначено належних відповідачів у справі.
При цьому колегія суддів наголошує що заміна неналежного відповідача може бути здійснена судом лише за клопотанням позивача (ч. 2 ст. 48 ГПК України), в свою чергу, матеріали справи № 904/3104/20 не містять такого клопотання.
Таким чином, доводи, наведені в обгрунтування поданої апеляційної скарги, свого підтвердження належними доказами не знайшли, відтак, у апеляційного суду відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 року, яке в повній мірі відповідає вимогам ст. 236 ГПК України.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Зважаючи на результат перегляду справи № 904/3104/20 в апеляційному порядку, відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України понесені  судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями  269,  275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 року у справі №904/3104/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 року у справі №904/3104/20 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22.10.2020р.

Головуючий суддя                                                                                                                                                       В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                          А.Є. Чередко 

Суддя                                                                                          Л.А. Коваль