ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5116/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Бойченко Ю.П.) у справі №280/5116/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                     ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, викладене у рішенні відповідача від 17.04.2019 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 26.12.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є громадянином України та проживав в Україні до жовтня 2005 року, після чого виїхав до Ізраїлю на постійне місце проживання, де його прийнято на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Через своїх представників позивач звернувся до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком, проте отримав відмови від 09.01.2018 року та від 05.02.2018 року, які оскаржив у судовому порядку. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року у справі №280/4327/18 Правобережне ОУПФУ м. Запоріжжя зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. Відповідач повторно відмовив у призначенні пенсії, оскільки в наданих документах ОСОБА_1 відсутні дані, які підтверджують, що він є громадянином України або іноземцем чи особою без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах. Позивач вважає таке рішення протиправним із посиланням на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року  у задоволенні позову відмовлено. 
Позивач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою  позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно п.3 Порядку 22-1 органи пенсійного фонду України зобов`язані всебічно сприяти зверненням за пенсією та отримані необхідних документів і те, що у  відповідача є доступ до електронної бази даних громадян України, немає жодного сумніву, що без безумовної вказівки про це  у Порядку 22-1 – немає жодного обов`язку у позивача подавати саме паспорт, а не будь-який інший документ для засвідчення його особи, особа якої була встановлена посвідченням особи  та була засвідчена нотаріусом в Державі Ізраїль, підпис та повноваження якого, у свою чергу, підтверджені печаткою апостиль відповідно до Гаазької конвенції, до якої України приєдналась 23.12.2003 року. Наполягає на тому, що позивач є  громадянином України і громадянство для нього не припинялось. Таким чином, рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.
Сторони повідомлені про день розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.12.2017 року до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Запорізькій області, звернулася довірена особа позивача ОСОБА_2 із заявою про призначення пенсії за віком позивачу.
До заяви про призначення пенсії надані наступні документи: оригінал особистої заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.12.2017 року; довіреність від 05.12.2017 року; ізраїльське посвідчення особи ОСОБА_1 ; ідентифікаційний код; трудова книжка; довідка № 6796 про сплату збору до Пенсійного фонду України. 
Листом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 09.01.2018 року №544/Б-9 повідомлено довірену особу про те, що оскільки разом із заявою документи ОСОБА_1 про стаж подані в копіях, ОСОБА_1 постійно проживає за межами України в Ізраїлі, реєстрація місця проживання на території України відсутня, то на теперішній час підстав для призначення пенсії на підставі поданих документів не існує. 
22.01.2018 року ОСОБА_3 (представник ОСОБА_1 за довіреністю від 05.12.2017 року) звернувся до Пенсійного фонду України з проханням переслати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за належністю уповноваженому управлінню для розгляду по суті. 
Згідно листа Пенсійного фонду України від 26.01.2018 року №1739/Б-11 вказану заяву про призначення пенсії та копії доданих документів було скеровано до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.
Листом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 05.02.2018 року № 45/Б-13 повідомлено те, що оскільки разом із заявою документи ОСОБА_1 про стаж подані в копіях, ОСОБА_1 постійно проживає за межами України в Ізраїлі, реєстрація місця проживання на території України відсутня, то на теперішній час підстав для призначення пенсії на підставі поданих документів не існує.
Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивач оскаржив її у судовому порядку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року № 280/4327/18 у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року у справі № 280/4327/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №280/4327/18 скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком. Зобов`язано Правобережне об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. В іншій частині позову відмовлено.
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року у справі № 280/4327/18 Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя прийнято рішення від 17.04.2019 року №87/р, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. 
В обґрунтування рішення орган Пенсійного фонду послався на ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначив, що в наданих документах ОСОБА_1 відсутні дані, які підтверджують, що він є громадянином України або іноземцем чи особою без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах.
Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем під час звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині подання документу, що посвідчує його особу, у зв`язку з чим відповідач дійшов правомірного висновку про відмову в призначенні пенсії.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.          Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Таким чином, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт 1).
За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-IV, відповідно до частин 1 якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1, пунктом 1.1 якого визначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Спірним є питанням відмови у призначенні пенсії через не надання особою паспорту громадянина України (або іншого документу, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. № 5492-VI (далі Закон № 5492-VI).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, відносяться паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI:
до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України належать: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;           до документів, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус, належать посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Підставою для прийняття відповідачем рішення від 17.04.2019 року № 87/р про відмову в призначенні пенсії позивачу є не подання відповідачу паспорта або іншого документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.
Матеріали справи свідчать, що довіреною особою позивача до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя разом з іншими документами було надано посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Державою Ізраїль від 25.01.2017 року, номер 006870520
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що  вказане посвідчення особи громадянина Ізраїль, видане Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України «Про громадянство України» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Інших документів на підтвердження наявності у позивача громадянства України (зокрема дійсного паспорту громадянина України або паспорту громадянина України для виїзду за кордон) станом на момент звернення з заявою до органу ПФУ позивачем не надано. Так само не надано таких документів ні до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції, вважає помилковим посилання представника позивача на вказаний лист, оскільки у даному випадку Порядком чітко передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, при цьому, перелік таких документів визначений Законом України «Про громадянство України» та Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», що представником не було дотримано.
За таких обставин, не надання позивачем документу, відповідно до вимог п.2.9 Порядку № 22-1, є підставою для відмови в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність можливості ідентифікувати особу заявника та визначити її належність до громадянства України.
Зазначене вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.09.2018 року у справі № 805/465/18-а.
Враховуючи вказані недоліки заяви про призначення пенсії, поданої довіреною особою позивача, та відсутність всіх необхідних додатків, відповідач не мав можливості розглянути її по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення. 
Питання щодо призначення пенсії позивачу не може бути розглянуто без надання ним (або уповноваженим представником) заяви про призначення пенсії у відповідності до зразка встановленого додатком № 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та документа, що посвідчує особу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 року у справі № 805/153/18-а.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки судом першої інстанції визначено, що дана справа належить до справ незначної складності та розглянуто справу в порядку спрощеного провадження, постанова відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року  у справі №280/5116/19  – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак