Справа № 348/32/18 
Провадження № 22-ц/4808/1199/20 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Пнівчук О.В., Горейко М.Д.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 2 вересня 2020 року в м. Надвірна, повний текст якого виготовлено 7 вересня 2020 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» в особі Надвірнянського відділу реалізації до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,
в с т а н о в и в:
У січні 2018 року ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» в особі Надвірнянського відділу реалізації звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог мотивовано тим, що до будинку відповідача позивачем постачається природний газ на підставі договору, укладеного між побутовим споживачем та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, згідно акцептування заяви-приєднання шляхом сплати рахунків та фактичного споживання природного газу.
Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за використаний природний газ згідно Договору.
У зв`язку з несплатою заборгованості боржнику неодноразово надсилались попередження, повідомлення із зазначенням суми боргу, розміру нарахування, та з вимогою про погашення заборгованості.
20.06.2017 року ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» звертався до Надвірнянського районного суду із заявою про по видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 15134,82 грн.
Такий судовий наказ був виданий 28.07.2017 року, однак 17.08.2017 скасований за заявою відповідача.
З урахуванням часткового погашення заборгованості просили ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ в сумі 2586,75 грн.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 2 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» 2586 грн. 75 коп. заборгованості за спожитий природний газ.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що 28.07.2017 року за заявою позивача Надвірнянським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» 15134,82 грн. заборгованості, яка значно перевищувала подальші вимоги позивача.
За заявою відповідача даний судовий наказ було скасовано.
26.03.2018 року судом також було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» 5656,19 грн. заборгованості та 1600,00 грн. сплаченого судового збору, однак і воно було скасоване за заявою відповідача по справі.
Вважає вимоги позивача непослідовними та явно незаконними.
Так, ОСОБА_1 є учасником війни та користується відповідними пільгами при нарахуванні плати за спожитий природний газ.
При цьому відповідач неодноразово намагалася зробити звірку розрахунків за спожитий природний газ та сплатити реальний борг, якщо такий виявиться за її результатами.
Однак, ні надані позивачем розрахунки за газ, ні фінансовий стан не містять інформації щодо найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати продукція, даних про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції, не зазначено, яка кількість спожитого газу порахована за пільговою ціною, а яка за звичайною.
Натомість, із наданих документів вбачається, що позивач спочатку занизив реальні показники лічильника, а потім завищив їх, у зв`язку із чим і виник борг в сумі 15134,82 грн.
Вважає вищезазначене порушення прав відповідача як споживача наданих послуг.
На її думу заборгованість за спожитий природний газ ними було погашено, а борг на початок 2015 року в сумі 1667.40 грн. відсутній, однак суд не взяв даний факт до уваги.
Просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 2 вересня 2020 року та прийняти нове, стягнути з ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» кошти в сумі 3069,44 грн., які поступили на його рахунок з квітня по серпень 2019 року, зобов`язати Надвірнянське відділення по газопостачанню та газифікації невідкладно відновити необґрунтовано й неправомірно припинене газопостачання будинку ОСОБА_1 
ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що під час розгляду справи судом було досліджено порядок проведення нарахування за надані послуги відповідачу з постачання газу за період з 01.07.2015 року по 06.11.2017 року. В подальшому нарахування не проводилися. В матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості за період з 01.07.2015 року по 18.08.2017 року. Листом від 07.08.2017 року у відповідь на заяву представника ОСОБА_1 від 26.07.2017 року повідомило відповідача про те, що за особовим рахунком НОМЕР_1 станом на 18.07.2017 року обліковувалась заборгованість в розмірі 7964,30 грн. та надало детальний розрахунок. 23.08.2017 товариство знову надало письмову відповідь на звернення представника ОСОБА_1 та деталізовану інформацію щодо розрахунків за спожитий природний газ за період з 01.07.2015 року по 18.08.2017 року Проте відповідач, помилково вираховуючи суму боргу з наданого додатку, не взяла до уваги колонку, в якій зазначено суму боргу, а вирахувала борг, віднявши від суми «до сплати» (10692,47 грн.) суму «сплачено» (4342,28 грн.) та «оплачено пільгою» (5593,76 грн.), що є помилковим, оскільки вартість газу, яка компенсована пільгою (колонка «оплачено пільгою»), вже врахована в колонці розрахунку «до сплати» (10692,47-4342,28=6350,19+1667,40=8017,59 грн.). Отже станом на час розгляду справи заборгованість відповідача складає 2586,75 грн., на підтвердження чого додано детальний розрахунок. Натомість відповідачем не подано контр розрахунку, який би обґрунтував відсутність суми заборгованості.
Що стосується об`ємів спожитого газу, то зазначає, що газопостачання споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 року зі змінами та доповненнями та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року. Зокрема, у разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.
Отже з липня 2015 року ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» не забезпечує облік природнього газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг. Усі дані щодо об`ємів споживання природного газу побутовим споживачем ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» отримує від оператора ГРМ, тобто АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ». Такі дані подаються Оператором ГРМ ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» на підставі даних, отриманих за результатами зняття показань лічильників.
Що стосується рішення Антимонопольного комітету України №796-р, яким на групу суб`єктів господарювання «Івано-Франківськгаз» в особі АТ «Івано-Франківськгаз», АТ «Тисменицягаз» та ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» було накладено штраф, то рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 року визнано недійсними та скасовано п.п. 1, 2, 5, 6, 7 оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 2 вересня 2020 року – без змін.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що дані позивача щодо обсягів і ціни спожитого газу не відповідають реальним, а їх застосування в розрахунках із споживачем порушують норми Закону України «Про захист прав споживача». Наданий позивачем розрахунок не містить показників лічильника та тарифів на газ, а тому не може братися до уваги. Натомість, представником відповідача подавалася суду порівняльна таблиця розрахунків споживача й позивача, з якої вбачається застосування позивачем завищених тарифів на газ. Вважає неправомірним нарахування обсягів споживання газу плановими величинами.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, ОСОБА_1 є споживачем природного газу за об`єктом газоспоживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам для здійснення розрахунків за спожитий природний газ ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 7).
Станом на листопад 2017 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилась заборгованість по оплаті спожитого газу в сумі 6393,73 грн. за період з 01.07.2015 року по 06.11.2017 року, що підтверджується витягом з фінансового стану (а.с. 8).
У зв`язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості в сумі 737,55 грн. станом на 01.02.2018 сума заборгованості за період з 01.10.2015 року по 06.11.2017 року склала 5656,19 грн. (а.с. 20).
Згідно витягу з фінансового стану споживача на час розгляду справи в суді першої інстанції станом на 23.10.2019 заборгованість складає 2586 грн. 75 коп. (а.с. 106).
Встановлено також, що 26.07.2017 року та 14.08.2017 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 зверталася із письмовими заявами до ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» з проханням надати інформацію про тарифи та соціальні норми споживання газу для учасника війни (а.с. 85, 89).
Листом від 07.08.2017 року ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» повідомило представника ОСОБА_1 про те, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 заборгованість станом на 01.07.2015 року становила 1667,40 грн. В період з 01.07.2015 року по 18.07.2017 року згідно даних Оператора ГРМ спожито 2917 куб.м. природного газу на суму 10639,18 грн. (з врахуванням наявних пільг). Оплачено за цей період 4342,28 грн. Таким чином заборгованість за спожитий природний газ станом на 18.07.2017 року становила 7964,30 грн. (1667,4+10639,18-4342,28). Надано деталізовану інформацію щодо розрахунків за спожитий природний газ за період з 01.07.2015 року по серпень 2017 року. З питань сум та періодів надання пільг рекомендовано звернутися до безпосередньо до Управління праці та соціального захисту населення Надвірнянської РДА (а.с. 90-92).
Листом від 23.08.2017 року ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» також надано відповідь представнику позивача щодо соціальних нормативів на газопостачання, щодо яких держава надавала пільги для використання природного газу для індивідуального опалення, приготування їжі та підігріву води, та щодо граничних роздрібних цін на природний газ для побутових споживачів (а.с. 167).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт наявності заборгованості ОСОБА_1 по оплаті спожитого природного газу в сумі 2586,75 грн., облік розрахунків між сторонами здійснено вірно, з дотриманням норм законодавства, а тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила) постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, постачальник надcилає кожному побутовому споживачу заяву -приєднання до умов договору постачання природного газу за відповідною формою. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднання та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача щодо приєднання умов договору є сплачений позивачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ.
Відповідно до пункту 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року №2500, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Відносини сторін, що є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 (п. 2.3 Типового договору).
Згідно п.п. 4.3, 4.4 Типового договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, крім випадків зміни постачальника природного газу. Об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок споживачу.
У разі отримання субсидії та/або пільг з оплати природного газу Споживач вносить плату за цим Договором в установленому законодавством порядку (п. 4.8 Типового договору).
Якщо споживач не погоджується з рахунком постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. При цьому споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до постачальника за відповідними роз`ясненнями. У разі отримання такого звернення постачальник зобов`язується невідкладно та у термін, достатній для його аналізу (не перевищуючи терміни, встановлені законодавством), надати відповідне роз`яснення чи здійснити перерахунок споживачу. До вирішення спору по суті величина нарахування встановлюється відповідно до даних постачальника (п. 4.11 Типового договору).
Судом встановлено, що після опублікування Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам позивач здійснювала фактичне споживання природного газу та частково оплачувала кошти за спожитий газ.
Згідно п. 5.3 Типового договору розподілу природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року №2498, при здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.
Споживач, що є побутовим, який за умовами цього Договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ. У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань (п. 5.5 Типового договору розподілу природного газу).
Соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, встановлені постановою КМУ «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» від 6 серпня 2014 року №409 (зі змінами). Понаднормово спожитий об`єм природного газу оплачується по ціні, що діє у відповідний період.
Зокрема, за адресою відповідача діяли наступні соціальні нормативи на газопостачання, щодо яких держава надавала пільги для використання природного газу для індивідуального опалення, приготування їжі та підігріву води: з 01.10.2014 року по 30.04.2016 року – 253,27 куб.м. на місяць в опалювальний період та 18 куб.м. на місяць в міжопалювальний період; з 01.05.2016 року по 30.04.2017 року – 198,86 куб.м. на місяць в опалювальний період та 14 куб.м. на місяць в міжопалювальний період (зміни до постанови КМУ №409 від 06.08.2014 року, внесені постановою КМУ №317 від 27.04.2016 року); з 01.05.2017 року - 182 куб.м. на місяць в опалювальний період та 14 куб.м. на місяць в міжопалювальний період (зміни до постанови КМУ №409 від 06.08.2014 року, внесені постановою КМУ №51 від 06.02.2017 року) (а.с. 167).
Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, судом першої інстанції вірно взято до уваги наданий представником позивача розрахунок боргу та витяг з фінансового стану відповідача та ухвалено рішення про стягнення 2586,75 грн. боргу за надані послуги.
Що стосується посилань апелянта на те, що позивачем неодноразово змінювався розмір заборгованості відповідача, а також змінювалися показники лічильника у бік їх зменшення, то слід зазначити, що такі зміни дійсно мали місце у випадку коригування відповідно до наданих показників та відображені у фінансовому звіті в колонці «Об. ліч.» зі знаком мінус.
Також в колонці фінансового стану «до сплати» враховано та відмінусовано «оплачено пільгою», що відповідає колонці «до сплати» розрахунку Додаток 1 та постанові КМУ «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» від 6 серпня 2014 року №409 (за липень 2015 року 18 куб.м. оплачено пільгою за ціною 64,69 грн., використано 21 куб.м., тому 3 куб.м. (21-18=3) оплачується по повному тарифу (3*7,19=21,57 грн.). Всього до сплати – 86,26 грн. (64,69+21,57=86,26 грн.), як і зазначено в колонці «до сплати» розрахунку Додаток 1) (а.с. 92). І т.д.
Таким чином посилання сторони позивача та висновки місцевого суду про те, що вартість газу, яка компенсована пільгою (колонка «оплачено пільгою») вже врахована в колонці розрахунку «до сплати» є законними та обґрунтованими, а розрахунок боргу представником відповідача шляхом віднімання від суми «до сплати» 10692,47 грн. «сплачено» 4342,28 грн. та ще «оплачено пільгою» 5593,76 грн. є помилковим.
Як вбачається з витягу з фінансового стану (а.с. 106) та розрахунку боргу Додаток 1 (а.с. 92), за період з 01.07.2015 року по 23.10.2019 року за особовим рахунком ОСОБА_1 всього нараховано до сплати 11355,86 грн. за спожитий природний газ, сплачено споживачем 10436,50 грн., а тому сума боргу становить 2586,75 грн. (1667,40 (борг, наявний на початок липня 2015 року)+(11355,86-10436,50)).
При цьому показник лічильника на день останнього нарахування 78252 відповідає зазначеному відповідачем у розрахунковій книжці споживача (а.с. 170-179).
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, а фактично зводяться до переоцінки доказів.
Вимоги апеляційної скарги про стягнення з ТОВ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ ЗБУТ» коштів в сумі 3069,44 грн., які поступили на його рахунок з квітня по серпень 2019 року, та зобов`язання відновити газопостачання будинку ОСОБА_1 суд не бере до уваги, оскільки такі не були предметом розгляду даної справи.
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду від 2 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.