Постанова
Іменем України
29 жовтня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-2789ск20
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми 
від 09 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 23 березня 2020 року щодо ОСОБА_2 ,
встановив:
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 червня 
2020 року прокурору відмовлено у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 для перевірки у касаційному порядку із зазначенням недоліків, допущених при подачі касаційної скарги та роз`яснено право повторної подачі скарги з усуненими недоліками протягом одного місяця  з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції звернено увагу прокурора на зміст статей 350, 398 та 367-369 КПК 1960 року та зазначено на необхідність наведення належного обґрунтування доводам щодо скасування судових рішень з підстав неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону.
На адресу Верховного Суду прокурор надіслав виправлену, на його думку, касаційну скаргу, перевіривши яку, Касаційний кримінальний суд установив, що зазначених у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року недоліків касаційної скарги прокурор не усунув.
Так, у касаційній скарзі прокурор так і не навів відповідного обґрунтування незаконності оскаржених рішень судів першої та апеляційної інстанцій, 
на підставах, передбаченихп. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, з огляду на положення ст. 370 цього Кодексу.
Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам справи, при цьому, просить дати іншу оцінку доказам у справі, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у відповідностідо статей 367-369 КПК 1960 року, не є підставою для зміни чи скасування судових рішень при перегляді справи судом касаційної інстанції.
Таким чином, зважаючи на наведене, касаційна скарга не відповідає вимогам 
ст. 350 КПК 1960 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується,
якщо зміст скарги не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.
Зважаючи на вищенаведене і керуючись вимогами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року, суддя ОСОБА_1 дійшов висновку, що прокурору слід відмовити у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 для перевірки у касаційному порядку.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Суд
постановив:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 для перевірки у касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                      ОСОБА_1