ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/8574/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Притула Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною і скасувати постанову №42/19 від 29.10.2019 року про визнання позивача винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 9  статті 96 КУпАП  та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року  у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права. Відтак, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким поновити пропущений позивачем строк звернення до суду з позовною заявою та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до неправомірності повернення первинно поданої позовної заяви, через необґрунтоване залишення позовної заяви без руху. Наголошує, що при винесенні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача, стосовно того, що вперше подана позовна заява залишено без руху саме через помилку суду, а не позивача, відтак не зважаючи на те, що заява про усунення недоліків первинно поданої позовної заяви була подана з порушенням строків (через неуважність позивача та перебування єдиного представника позивача у відпустці), враховуючи, що недоліки позовної заяви, які, на переконання позивача, були відсутні, суд мав визнати зазначені причини поважними та поновити строк на звернення до суду.
Крім того зазначає, що навіть припустившись помилки у вигляді пропуску строку на усунення недоліків, яких, на переконання позивача, не було, позивач діяв добросовісно - надав заяву про усунення недоліків, а також після винесення ухвали про повернення первинної позовної заяви, яку він отримав 10.03.2020 року невідкладно, через чотири дні, повторно звернувся до суду із позовом.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1  статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно з частиною 1  статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У відповідності до частини 4  статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 420/5337/19.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем оскаржуються дії та відповідна постанова відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
07.11.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року даний позов (справа №761/44224/19) було залишено без руху, з наданням заявникові строку для усунення недоліків заяви. Як вбачається, дана ухвала була отримана позивачкою 26.12.2019 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року позовна заява була повернута позивачу, оскільки заява про усунення недоліків була подана з пропущенням встановленого судом строку.
Крім того, як вбачається, в даній ухвалі судом було встановлено, що надані представником позивача документи, зокрема: підтвердження бронювання готелю, копії квитка на потяг та літак - не дають підстав суду з власної ініціативи продовжити встановлений строк на усунення недоліків, оскільки не надають можливості зробити висновок, щодо неможливості усунути недоліки вчасно.
Відповідно до матеріалів справи, ухвала про повернення позовної заяви була отримана позивачем особисто 10.03.2020 року та не була оскаржена нею в апеляційному порядку.
Після цього, 14.03.2020 року позивачем був направлений позов до суду, який зареєстрований за №761/8574/20.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в даному випадку, позивачка при зверненні до суду з позовом вперше, не була позбавлена можливості подати відповідну заяву про усунення недоліків в строк, встановлений судом, при цьому, не зверталася до суду із клопотанням про продовження таких строків, крім того, надані докази щодо причин пропуску процесуального строку, визнані судом неповажними, а позивачка не оскаржувала відповідну ухвалу суду, в якій встановлені зазначені обставини, суд, з урахуванням положень  ст. 121 КАС України  вважає, що наведені представником позивача причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом вдруге - не є поважними. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що не може прийняти як доказ поважності причин пропуску строку для звернення до суду з даним позовом надані копії квитків, так як останні стосуються саме причин відсутності представника позивача, а не позивачки, яка не була позбавлена можливості, звернутися до суду особисто.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що звернення до суду з позовом, який не відповідає вимогам  Кодексу адміністративного судочинства України  не перериває, не зупиняє та не поновлює процесуальний строк звернення до суду та не є поважною причиною пропуску такого строку. 
В свою чергу, вважаючи протиправною ухвалу про залишення первинної позовної заяви без руху, та, в подальшому, повернення позовної заяви, позивач не скористалася своїм правом щодо оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року в апеляційному порядку.
Разом з тим, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З сукупного аналізу викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено поважних причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.О.Аліменко

                                  Суддя                                        О.М.Оксененко