ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/403/20  Номер провадження 22-ц/814/1763/20	Головуючий у 1-й інстанції Дем`янченко С. М.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,
секретар: Зеленська О.І.
за участю представника позивача - адвоката Пархоменка А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 червня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія Р1 № 521009 від 19 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення 29 сесії 23 скликання Тарасівської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області від 09 листопада 2001 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5315808162020 від 10 березня 2020 року, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 5321386400:00:031:0006 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9993 га., що розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області. 
11 лютого 2014 року між ним, ОСОБА_1 та ПАТ «АТП-15339» укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, який зареєстровано 05 липня 2014 року за № 6232541 реєстраційною службою Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області, строком на п`ять років. 
Вказував, що 27 лютого 2015 року він уклав з відповідачем додаткову угоду №1 до зазначеного договору оренди, згідно якої строк дії договору продовжено до десяти років, тобто до 31 грудня 2023 року. 
Відповідно до п. 9 та 11 договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 6 відсотків від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. 
В 2019 році розмір орендної плати за умовами договору оренди землі склав 10000 грн. Однак відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку користування земельною ділянкою в 2019 році та відповідно нехтує терміном зазначеним в п. 11 договору оренди землі, який є його істотною умовою. 
Станом на 25 березня 2020 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2019 році належною йому, позивачу, земельною ділянкою, не сплачено жодної гривні. До того ж ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2019 рік він від відповідача не отримував. 
На неодноразові усні звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за Договором оренди останній відповідав відмовою. 
В зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2019 році, є невиконанням обов`язків ПАТ «АТП-15339», передбачених договором оренди землі і є підставою для розірвання договору оренди землі від 11 лютого 2014 року. 
З урахуванням викладеного, просив суд розірвати договір оренди землі від 11 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ «АТП-15339», зареєстрований 05 липня 2014 року реєстраційною службою Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області за №6232541, зобов`язавши відповідача негайно передати ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий №5321386400:00:031:0006 загальною площею 2,9993 га., що розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в стані, придатному для цільового використання. 
Стягнути з ПАТ «АТП-15339» заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 10000 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 2 786 грн. 89 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 69 грн. 86 коп. та судовий збір.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 -задоволено частково.
Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «АТП-15339» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за землю: за 2019 рік в сумі 8 763 грн. 06коп., з яких: 6 144 грн. 84 коп. - орендна плата; 2 014 грн. 02 коп. -пеня за прострочення внесення орендної плати, 604 грн. 20 грн. -3% річних від простроченої суми. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Частково не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неналежне застосування норм матеріального права, -просив скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «АТП-15339» витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В частині задоволених позовних вимог - рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що договір оренди землі може бути розірваний не лише у випадку систематичності порушень обов`язків за договором, а й у випадку істотного порушення стороною договору, що передбачено ст. 651 ЦК України.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції - не надходив.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,00 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5321386400:00:031:0006, зареєстрований в державному реєстрі речових прав про, що у державному реєстрі земель вчинено запис від 05 липня 2014 року за №6232541. 
Відповідно до п. 9 та 11 договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 6 відсотків від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. 
За умовами п. 14 договору оренди, у разі не внесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 120% від несплаченої суми за кожний день прострочення.  
27 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «АТП-15339» укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 11 лютого 2014 року, згідно якої строк дії договору продовжено до десяти років, тобто до 31 грудня 2023 року. 
З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2020 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з листом про виплату йому орендної плати за 2019 рік, згідно договору оренди землі від 11 лютого 2014 року, з урахуванням укладеної 27 лютого 2015 року додаткової угоди до даного договору оренди землі, даний лист направлявся адресатам засобами поштового зв`язку та отримано ПАТ «АТП-15339» - 17 січня 2020 року.
Згідно довідки Головного управління ДПС у Полтавській області від 28 травня 2020 року, орендна плата за земельний пай ОСОБА_1 нарахована за 2019 рік ПАТ «АТП-15339» у розмірі 6 144 грн. 84 коп. та з зазначеної суми сплачений податок в дохід держави. 
За наведених обставин, суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем ОСОБА_1 не була виплачена орендна плата за 2019 рік згідно договору оренди землі в строки, передбачені п. 9 даного договору, дійшов висновку про наявність підстав, визначених положеннями Закону України «Про оренду землі» та нормами ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України для стягнення з відповідача орендної плати за 2019 рік у сумі 6 144 грн. 84 коп., з урахуванням довідки Головного управління ДПС у Полтавській області та сплаченого податку, а також пені за прострочення внесення орендної плати, та -3% річних від простроченої суми.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується жодною зі сторін, а відтак не є предметом апеляційного розгляду. 
Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, районний суд виходив з наступного.
За нормами статей 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати  у встановленому розмірі. Систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, зокрема систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, - може бути підставою для розірвання такого договору.
Наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Оскільки до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, - при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, - районний суд також враховував положення частини другої статті 651 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду зроблено правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що  є підставою для розірвання договору. Так, у постанові Верховного Суду  у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі  є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. ст. 10, 60 ЦК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження систематичності несплати орендної плати, оскільки несплата орендної плати за 2019 рік не є систематичною, також не надано належних доказів і на підтвердження істотності такого порушення стороною договору.
За встановлених обставин, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, визначених зокрема положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, - суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, обґрунтовано відмовивши ОСОБА_1 в зазначеній частині позовних вимог.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                  Пилипчук Л.І.        

Чумак О.В.