ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005363 пров. № А/857/9594/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                         Шевчук С.М.
суддів                                                              Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання     Чопко Ю.Т., 
представника позивача                               Гирича О.В.,
представника відповідача                               Тістечка Ю.Я., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року (справа розглянута судом у м. Львові в порядку загального позовного провадження, під головуванням судді Карп`як О.О., повний текст рішення складено -12.03.2020 року) у справі № 1.380.2019.005363 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд-

ВСТАНОВИВ:
         І.ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася з позовом до Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1), в якому (з врахуванням заяви про зміну предмету позову) просила визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці ДФС № UA209000/2019/000223/2 від 16.04.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00589 від 17.04.2019 року. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови – відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, позивач оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою позов  задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що  позивачем подано всі належні документи на підтвердження митної вартості транспортного засобу, тому вважає, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню. Митний орган зобов`язаний перевірити  складові числового значення митної вартості, правильності розрахунку. Право на витребування митним органом додаткових документів виникає лише у випадку, якщо подані декларантом документи містять  розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості. Проте, митний орган вказаних положень не дотримавсь. Водночас вказує, що зазначений митним органом недолік стосовно того, що власник і продавець транспортного засобу є різними, не впливає на числові значення митної вартості ввезеного транспортного засобу. Зазначає, що наданий митному органу висновок експертного дослідження  складено у повній відповідності до  Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. До вказаного висновку додано всі додатки, підтвердженням чого є відзив позивача та додані до нього додатки. Вказує, що визначена митним органом  митна вартість ввезеного транспортного засобу у розмірі 18400 Євро є не обґрунтованою належними доказами. Так наприклад за даними  оцінки вживаних автомобілів SCHWSCKE №00926/29818389 від 11/04/2019 року вартість вживаного автомобіля зазначеної марки та року випуску становила 14150 Євро. Також, позивач зазначає на безпідставність висновків суду першої інстанції стосовно відсутності доказів  пошкоджень ввезеного транспортного засобу, які могли вплинути на його вартість. Позивач звертає увагу на наявність у матеріалах справи  оскаржуваного рішення та акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів від 03.04.2019 року по тексту яких йдеться про наявність пошкоджень характерних для ДТП таких як: пошкодження лакофарбового покриття кузова, пошкодження переднього бампера, правого переднього крила, капоту, передніх лівих дверцят, затертість салону. Окрім того, позивач звертає увагу суду на наявність в матеріалах  справи експертної декларації  у якій йдеться про те, що митна вартість експортованого позивачем автомобіля  з урахуванням наявних пошкоджень становить 10700 Євро.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.  

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 березня 2019 року ОСОБА_2 у представника компанії Global BUD SP. ZO.O (Польща) було придбано транспортний засіб марки Nissan модель X-Trail, тип кузова – універсал, шасі № НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1598 см3 за ціною 10   070,00 євро. На підтвердження факту купівлі-продажу продавцем видано рахунок фактуру (інвойс) від 15.03.2019 року № 1/03/2019. У фактурі зазначено, що форма оплати: грошовий переказ – 9 600 євро, готівка – 470,00 євро. Відповідно до рахунку – фактури відправником товару є компанія  фірма Global BUD SP. ZO.O, отримувачем – ОСОБА_3 .
05 квітня 2019 року позивачем подано до митного контролю митну декларацію №UA209190/2019/031638 на товар “легковий автомобіль марки Nissan модель X-Trail, бувший у вжитку, 2016 року випуску, модельний рік – 2016, дата першої реєстрації – 14.03.2016, тип кузова – універсал, шасі № НОМЕР_1 , двигун – дизельний, об`єм двигуна – 1598 см3 , потужністю 96 KW, повна маса 2 310 кг, колісна формула 4x4, колір – чорний, загальна кількість місць для сидіння – 7, включаючи водія, країна виробництва – Японія”.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 1/03/2019 від 15.03.2019 року; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №UA209190.2019.031512 від 05.04.2019; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів UA209190.2019.031593 від 05.04.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні UA209070/2019/03115 від 03.04.2019; картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00542 від 05.04.2019; картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00548 від 05.04.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14.03.2016; інші некласифіковані документи — довіреність № 494 від 06.03.2019; інші некласифіковані документи – квитанція 0.0.1314464908 від 02.04.2019; інші некласифіковані документи – фото 05.04.2019; копія митної декларації країни відправлення 19PL402010E0379454 від 03.04.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_3 від 20.04.2011 року; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_4 від 29.12.2009; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів UA209190.2019.031638 від 05.04.2019 року.
16 квітня 2019 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості № UA209000/2019/000223/2. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач зазначив наступне: “відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.2015 року № 689 та постанови Кабінету Міністрів України № 1077 від 12.12.2018 року у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 18   400,00 євро. Проведено консультації з декларантом згідно зі статтею 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 18400,00 євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано ціну за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі та комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами опрацювання АСАУР”.      
На підставі рішення про коригування Львівською митницею ДФС видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00589 від 17.04.2019 року з наступних причин. Неможливість завершення митного оформлення, по причині необхідності внесення змін у гр. 12, 45 МД (у зв`язку з коригуванням митної вартості товару № 1 після прийняття рішення про коригування митної вартості від 16.04.2019 року № UA209000/2019/000223/2). Декларантом порушено умови декларування, передбачені п. 1, п. 8 ст. 257 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 та наказом міністерства фінансів України “Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа” від 30.05.2012 № 651, невірно розраховано митну вартість, неправильно заповнена графа 12, 45 ВМД, МКУ № 4495-VI від 13.03.2012 ст. 54 ,п. 6, п.п. 1. Запропоновано подати нову митну декларацію з дотриманням вимог ч. 2 ст. 263 МКУ та з урахуванням причин відмови, а саме слід вірно вказати митну вартість товару із внесенням змін у гр. 12, 45 МД, відповідно до рішення про коригування митної вартості товару 16.04.2019 № № UA209000/2019/000223/2. 
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваного рішення та картки відмови.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про  відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи долучено рахунок фактуру (інвойс) від 15.03.2019 року № 1/03/2019. У фактурі зазначено, що форма оплати: грошовий переказ – 9 600 євро, готівка – 470,00 євро. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи касові або товарні чеки або інші документи, які підтверджують оплату товару.
Як вбачається наявних в матеріалах справи доказів,  власник транспортного засобу, вказаний в технічному паспорті Alphabet Belgium Long Term Ren Tal Nv, продавцем ж згідно рахунку-фактури є Global BUD SP.ZO.O. Документів на підтвердження переходу права власності до Global BUD SP.ZO.O. не надано.
Щодо тверджень позивача про те, що транспортний засіб має пошкодження, то таке не підтвердилось в ході судового розгляду справи належними доказами. Ні у вказаній фактурі, ні у експортній декларації не вказано про пошкодження автомобіля. 
При декларуванні транспортного засобу декларантом вказано, що автомобіль має сліди ДТП, однак, згідно документів придбання та експортної декларації такі обставини не відображено.
Окрім вказаного, суд зазначив, що декларантом було подано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №16004 від 11.04.2019, однак до нього не долучені фото таблиці та калькуляція Audataex, що є невід`ємною частиною висновку. Крім того, відповідачем заперечується величина С-Д1, наведена у висновку, оскільки не підтверджена жодними документами. Тому відповідач вважає, що такий висновок не може  слугувати для підтвердження митної вартості, оскільки складений з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом фонду Державного майна України від 24.11.2003  №142/5/2092. 
Як наслідок суд прийшов висновку проте, що  згідно поданих документів, позивачем не підтверджено придбання вказаного транспортного засобу за ціною 10070,00 євро. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією позивач на підтвердження задекларованої ним митної вартості за 6 резервним методом надав ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення. Зокрема, надано: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 1/03/2019 від 15.03.2019 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні UA209070/2019/03115 від 03.04.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу s274255961 від 14.03.2016; інші некласифіковані документи — довіреність № 494 від 06.03.2019; інші некласифіковані документи – квитанція 0.0.1314464908 від 02.04.2019; інші некласифіковані документи – фото 05.04.2019; копія митної декларації країни відправлення 19PL402010E0379454 від 03.04.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_3 від 20.04.2011 року; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_4 від 29.12.2009.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).
Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:
- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;
- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;
- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Як вказано у пункті 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених     у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган     зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта     із зазначенням     у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Натомість надані декларанту електронні повідомлення від 05.04.2019 року та 16.04.2019 року (а. с. 74-76), стосовно  необхідності подання     митному органу додаткових документів не містить     відомостей щодо правових підстав для витребування таких документі, а зокрема не містить конкретизованих причин та обставин стосовно виявлених розбіжностей у поданих митному органу документах, а також не містить     переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Підсумовуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, відповідачем не було визначено та не було повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак, приведені протиправні дії та в деякій мірі і бездіяльність митного органу, які передували прийняттю оскаржуваному рішенню фактично призвели до порушення законодавчо закріпленого постулату, визначеного п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, щодо прийняття суб`єктом владних обґрунтованих рішень з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то     частина 1 ст. 55 МК України передбачає, що     рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отож, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості (а. с. 62), в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач зазначив про спрацюванням системи АСАУР «митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 18400 євро». 
З огляду на приведені положення законодавства та обставини справи винесення відповідачем оскаржуваного рішення з підстав того, що «митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС», то приведена  відповідачем підстава не відноситься до переліку правових підстав визначених ч.6 ст. 54 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що відомості, які містяться в системі АСАУР є лише підставою для поглибленої перевірки документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару, і аж ніяк такі відомості не є правовою підставою для винесення оскаржуваного рішення.
Частиною 2 статті 55 МК України визначено вимоги, які обов`язкові відомості має містити прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а зокрема:
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Досліджуючи питання відповідності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 57 Митного Кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Статтею 64 Митного Кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення за основу для обрахунку митної вартості ввезеного позивачем транспортного засобу взято інформацію щодо вартості транспортного засобу яка згенерована АСАУР ДФС. 
Проте, положення ст. 64 Митного Кодексу України передбачено, що у разі визначення митної вартості за резервним методом, митна вартість товарів повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відтак, визначення відповідачем митної вартісті лише з покликанням на спрацювання системи АСАУР ДФС не відповідає приписам ст. 64 Митного Кодексу України, оскільки не містить відомостей щодо митної вартості аналогічних транспортних засобів раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів. Зокрема оскаржуване рішення не містить відомостей щодо: номеру, дат митних декларацій, найменування транспортного засобу за якими митне оформлення завершено, їх митної вартості; технічних та інших характеристик, комерційних умов поставки таких транспортних засобів; відомостей щодо співставлення вказаних транспортних засобів з транспортним засобом позивача за номенклатурою, технічними та іншими характеристиками, умовами поставки; роком ввезення; пробігом; наявними ушкодженнями; коригування вартості транспортного засобу позивача з урахуванням виявлених відмінностей за результатами такого співставлення.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості транспортного засобу відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як того вимагають положення частини 4 статті 57 вказаного Кодексу, відповідачем не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів підстави не застосування відповідачем другорядних (першого-п`ятого) методів при визначенні митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не відповідають дійсності. Відповідачем не обґрунтовано належними доказами ціну, що визначена ним у розмірі 18400 євро, однозначною та з урахуванням усіх факторів, що впливають на її визначення. І така вартість - загалом, жодним чином немає свого підтвердження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України та з порушенням порядку визначення митної вартості товару за резервним методом.
З огляду на обумовлені обставини колегія суддів прийшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України та є таким, що прийнято в порушення  виключного переліку правових підстав, визначених ч.6 ст. 54 МК України, за наявності яких відповідач вправі був приймати відповідне рішення.
Стосовно ж доводів відповідача, які приведені у відзиві на позовну заяву, то колегія суддів зазначає, що приведені доводи не спростовують обставин з приводу винесення відповідачем оскаржуваного рішення   з грубим порушення положень частини третьої ст. 53, пункту 2 ч. 4 ст. 54 МК України, пунктів 2 та 4 ст. 55, частини 4 статті 57, ст. 64 МК України. При цьому, колегія суддів зазначає, що порушення названих правових норм є суттєвими, а як наслідок таких порушень не підтверджується належними доказами, визначена відповідачем митна вартість транспортного засобу позивача, за шостим (резервним) методом у розмірі 18400 Євро. 
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Відтак, відносно приведених  відповідачем доводів  відносно того, що: власник транспортного засобу за техпаспортом відмінний від продавця товару; позивачем не надано доказів переходу прав від власника до продавця;  позивачем не надано платіжних документів про оплату вартості транспортного засобу; недоліків висновку автотоварознавчого дослідження,  то колегія суддів не надає їм правової оцінки, оскільки  вони не були покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції відповідачем  не було надано  суду та позивачу жодних доказів з приводу прийняття оскаржуваного рішення саме з підстав, приведених у відзиві на позовну заяву. Будь-яких претензій стосовно наданих позивачем до митного оформлення документів, невідповідності власника транспортного засобу та його продавця, наявності недоліків висновку автотоварознавчого дослідження, відсутності платіжних документів, відповідач не висловлював як до моменту прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, так і в момент його прийняття.
Єдиною підставою, як зазначено в оскаржуваному рішенні є лише обставини щодо  спрацюванням системи АСАУР за таким критерієм, як «митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 18400 євро».
Водночас, колегія суддів зазначає, що визначення продавця чи власника товару не впливає на задекларовані позивачем складові митної вартості в графах 12 та 45 названої декларації, оскільки загальнопоширеними відомостями є обставини, за яких транспортні засоби продаються посередниками в країнах Європи на транспортних площадках. Про вказані обставини повідомив представник позивача.
Під час митного оформлення, як і на час розгляду справи в суді, митні органи не володіли інформацією щодо вибуття названого транспортного засобу, який був об`єктом декларування позивача, поза волею його власників. Відтак, питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.
Стосовно ж відсутності платіжних документів, то колегія суддів зазначає, що платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар. Прямого зв`язку між відомостями відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення або не зазначення у ньому якогось із реквізитів рахунку –фактури не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.
При цьому колегія суддів зазначає, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відносно ж висновків суду першої інстанції стосовно того, що декларантом було подано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №16004 від 11.04.2019, однак до нього не долучені фото таблиці та калькуляція Audataex, що є невід`ємною частиною висновку, то колегія суддів зазначає, що відповідачем долучено до матеріалів справи копію наданого йому висновку  разом із всіма додатками. При цьому приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не врахував, що рішення про коригування митної вартості, як і картка відмови не містили жодних доводів відповідача стосовно неможливості урахування вказаного  висновку автотоварознавчого дослідження через наявність у ньому певних недоліків. 
Як наслідок, приведені судом висновки та доводи  відповідача (відносно  недоліків висновку автотоварознавчого дослідження) не були покладені в основу для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, а відтак суд  не надає їм правової оцінки.
Водночас колегія суддів зазначає, на безпідставність висновків суду першої інстанції стосовно відсутності доказів  пошкоджень ввезеного транспортного засобу, які могли вплинути на його вартість. Так  матеріали справи, містять копію  оскаржуваного рішення та акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів від 03.04.2019 року по тексту яких йдеться про наявність у ввезеного транспортного засобу пошкоджень характерних для ДТП таких як: пошкодження лакофарбового покриття кузова, пошкодження переднього бампера, правого переднього крила, капоту, передніх лівих дверцят, затертісь салону. 
Задекларована позивачем митна вартість транспортного засобу окрім рахунок фактуру (інвойсу) від 15.03.2019 року № 1/03/2019, підтверджена експертною деклараціїєю  у якій йдеться про те, що митна вартість експортованого позивачем автомобіля  становить 10700 Євро.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною рахунка -  фактури (інвойс). Надані документи, чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами Митного кодексу України.
Незважаючи на можливість у відповідача перевірити (уточнити) достовірність наданих до митного оформлення документів та задекларовану вартість імпортованого автомобіля (поскільки в документах містилися відомості про продавця, його адреса, телефон) відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури чи його достовірність, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів країни походження транспортного засобу про не відчуження позивачу автомобіля продавцем (чи по за волею власника) чи несплати зазначеної саме суми коштів за вказаний автомобіль.
Водночас, відповідачем також не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем  не  було встановлено та не зазначено про вказане у рішенні про коригування митної вартості.
Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу  та визначення  митної вартості товару на рівні 18400 Євро не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Таким чином,  судом апеляційної інстанції в ході розгляду апеляційної скарги позивача здобуто обґрунтовані підстави для висновку, що прийняте відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Наведеним спростовуються доводи відповідача та висновки суду першої інстанції проте, що оскаржене рішення про коригування митної вартості є законним, обґрунтованим та  прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства.
Також судом враховано положення ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зібраними у справі доказами підтверджується понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору  у даній справі у розмірі 1536,80 грн, які слід було сплатити та сплачено суду першої інстанції  та 2305,20 грн, які сплачено позивачем при поданні апеляційної скарги.
З урахуванням приведених положень законодавства та обставин справи з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 3842 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.005363 скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову ОСОБА_1  до Галицької митниці Держмитслужби.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці ДФС № UA209000/2019/000223/2 від 16.04.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00589 від 17.04.2019 року. 
Стягнути з Галицької митниці Держмитслужби (Код ЄДРПОУ 43348 711, адреса: 79000, м. Львів, вул. Костюшка,1) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 15 жовтня 2020 року.