ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6485/20 Справа № 201/6261/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедової О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,–
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2019 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна"звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 19.03.2008р. між ОСОБА_1 та ЗАТ “ОТП Банк” (правонаступником якого є АТ “ОТП Банк”) було укладено кредитний договір № МL-300/135/2008, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 203000 грн. зі строком повернення кредиту 19.03.2018р. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком, 19.03.2008р. між кредитором та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №РМL-300/135/2008, за яким іпотекодавець передав в іпотеку банку належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 12.11.2010р. між ПАТ “ОТП Банк” та ТОВ “ОТП Факторинг Україна” було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ “ОТП Факторинг Україна” придбало право грошової вимоги за кредитним договором №МL-300/135/2008 від 19.03.2008р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ “ОТП Банк”. Також 12.11.2010р. між ПАТ “ОТП Банк” та ТОВ “ОТП Факторинг Україна” було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ “ОТП Факторинг Україна” перейшли всі права та обов`язки за договором іпотеки №РМL-300/135/2008 від 19.03.2008р. Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та наявності заборгованості, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2011р. по справі №2-5199/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ОПТ Факторинг Україна” суму боргу за кредитним договором №МL-300/135/2008 від 19.03.2008р. у розмірі 235701,60 грн. Представник позивача зазначав, що позивач, як іпотекодержатель, має право за рахунок іпотеки задовольнити свої грошові вимоги до боржника у розмірі 1210591,92 грн. (заборгованість за кредитом стягнута за рішенням суду в сумі 235701,60 грн., інфляційні збитки - в сумі 91004,16 грн., 3% річних – в сумі 21220,50 грн., а також пеня – в сумі 862665,66 грн.).
Враховуючи, що грошові зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконуються, представник позивача відповідно до умов укладеного іпотечного договору, а також відповідно до положень Закону України “Про іпотеку” просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України “Про виконавче провадження”. Також просив передати в управління іпотекодержателю ТОВ “ОТП Факторинг Україна” предмет іпотеки шляхом надання права ТОВ “ОТП Факторинг Україна” примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладення договором про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В своїй апеляційній скарзі ТОВ “ОТП Факторинг Україна” посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.03.2008р. між ОСОБА_1 та ЗАТ “ОТП Банк” (правонаступником якого є ПАТ “ОТП Банк”) було укладено кредитний договір №МL-300/135/2008, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 203000 грн. зі строком повернення кредиту 19.03.2018р. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком, 19.03.2008р. між кредитором та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №РМL-300/135/2008, за яким іпотекодавець передав в іпотеку банку належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
12.11.2010р. між ПАТ “ОТП Банк” та ТОВ “ОТП Факторинг Україна” було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ “ОТП Факторинг Україна” придбало право грошової вимоги за кредитним договором №МL-300/135/2008 від 19.03.2008р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ “ОТП Банк”, та 12.11.2010р. між сторонами був підписаний акт прийому-передачі кредитного портфелю.
Згідно витягу до договору купівлі-продажу кредитного портфелю на час укладення договору, загальна сума боргу боржника за договором №МL-300/135/2008 від 19.03.2008р., укладеного з ОСОБА_1 , складала 222389,50 грн. (з яких: заборгованість за основним зобов`язанням - 189466,64 грн., заборгованість по процентам - 32922,86 грн.), ціна купівлі-продажу кредитного договору - 166358,38 грн. 
12.11.2010р. між ПАТ “ОТП Банк” та ТОВ “ОТП Факторинг Україна” було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ “ОТП Факторинг Україна” перейшли всі права та обов`язки за договором іпотеки №РМL-300/135/2008 від 19.03.2008р. укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ “ОТП Банк”.
Згідно Інформаційної довідки №167326842 від 21.05.2015р. в Державному реєстрі іпотек 28.11.2010р. зареєстровано обтяження р/н 6816133, підстава обтяження: договір про відступлення права вимоги від 12.11.2010р., іпотекодержатель ТОВ “ОТП Факторинг Україна”.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2011р. по справі №2-5199/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ОПТ Факторинг Україна” суму боргу за кредитним договором №МL-300/135/2008 від 19.03.2008р. у розмірі 235701,60 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на дату подачу позову 31.05.2019р., позивач розрахував наступним чином: заборгованість стягнута за рішенням суду від 11.05.2011р. - 235701,60 грн., інфляційні збитки - 91004,16 грн., 3% річних - 21220,50 грн. та пеня - 862665,66 грн., а загалом - 1210591,92 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2011р. у справі №2-5199/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ “ОПТ Факторинг Україна” суму боргу за кредитним договором №МL-300/135/2008 від 19.03.2008р. у розмірі 235701,60 грн. (основний борг, відсотки та пеня), рішення набрало законної сили.
Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, що випливає із змісту норми ст.593 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України Про іпотеку.
08.04.2020р. для з`ясування обставин, з яких складових складається сума заборгованості 235701,60 грн., яку банк просив стягнути з відповідача, звертаючись до суду 17.06.2010р. з позовом про стягнення боргу, судом було оглянуто матеріали цивільної справи №2-5199/2011 та встановлено, що сума заборгованості 235701,60 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , складається із: залишку заборгованості по кредиту - 189466,64 грн., заборгованості по відсоткам - 32922,86 грн. та штрафних санкцій - 13312,10 грн., виходячи з чого суд прийшов до висновку, що, звертаючись з відповідним позовом, кредитор скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, щодо дострокового повернення всієї суми тіла кредиту, що залишилась.
Крім того, судом встановлено, що у справі №2-5199/2011 ухвалою суду від 10.04.2019р. поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання та 30.05.2019р. представнику ТОВ “ОПТ Факторинг Україна” Лисаковій І.М. видано дублікат виконавчого листа.
Згідно до умов п.6.2, п.6.3 договору іпотеки від 19.03.2008р. іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої з таких обставин, зокрема, несплати іпотекодавцем будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, порушення іпотекодавцем будь-якого з його зобов`язань за ст.5 цього договору. Жодне положення цього договору не може тлумачитися як таке, що обмежує права іпотекодержателя звернутися до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку встановленому чинним законодавством.
Встановлено, що ТОВ “ОПТ Факторинг Україна” на адресу іпотекодавця ОСОБА_1 не було направлено письмові вимоги про усунення порушення в порядку ст.35 Закону України “Про іпотеку”, отже, суд дійшов висновку, що відсутні докази, на підтвердження того, що перед зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушень з попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.41 Закону України “Про іпотеку” .
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню, оскільки іпотекодержатель здійснив судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки без дотримання вимог спеціального закону з питань усунення порушень.
Згідно ч.1 ст.39 Закону України “Про іпотеку” передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині передачі предмета іпотеки в управління, як передчасні, оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, суд вказав, що зі зверненням 17.06.2010р. до суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі залишку заборгованості по тілу кредиту, позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а тому втратив право здійснювати нарахування обумовленої кредитним договором неустойки, та має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.
Суд зазначив, що позивачем не надано будь-яких пояснень, доказів щодо фактичного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2011р. по справі №2-5199/2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості 235701,60 грн., враховуючи, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2019р. було поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі №2-5199/11 та 30.05.2019р. дублікат виконавчого листа було отримано представником ТОВ “ОПТ Факторинг Україна”.
За вищезазначеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необґрунтовані, отже в їх задоволенні слід відмовити.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на необгрунтоване посилання у рішенні суду на порушення позивачем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 35 ЗУ “Про іпотеку”, оскільки зазначений порядок стосується виключно позасудового врегулювання та жодним чином не позбавляє позивача на звернення до суду для захисту своїх порушених прав.
Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта з наступних підстав. 
Згідно ст. 33 Закону України “Про іпотеку” у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно до ст.ст. 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.
Стаття 35 Закону України “Про іпотеку” визначає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Пункт 6.4.2 Іпотечного договору передбачає, що при виникненні Іпотечного Випадку Іпотекодержатель надсилає Іпотекодвцю Іпотечне Повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму Боргових Зобов`язань та граничний строк погашення Боргових Зобов`язань. У випадку непогашення Іпотекодавцем Боргових Зобов`язань у строк, передбачений у Іпотечному Повідомленні, право власності на Предмет Іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення Боргових Зобов`язань,вказаному в Іпотечному Повідомленні.
В застереженні Іпотечного договору вказано, що сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між Сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому Сторони визначили можливі способи звернення стягнення на Предмет Іпотеки.
Таким чином, враховуючи відсутність доказів направлення письмової вимоги про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено п. 6.4. Іпотечного договору, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ “ОТП Факторинг Україна”. 
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №310/11024/15-ц, як на підставу для скасування рішення суду, є власним тлумаченням апелянтом, а тому не може бути підставою для скасування законного рішення суду. 
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а заочне рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" – залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича 
Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова