Справа № 163/1560/20  Провадження №33/802/845/20 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ст. 472 МК України. 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - адвоката Смоленського Д.П. та представника митниці Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Смоленського Д.П. на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 70 262 (сімдесят тисяч двісті шістдесят дві) гривні 53 копійки з конфіскацією в дохід держави 85 штук фурнітури для дверей загальною вагою 31,2 кг та вартістю 70 262,53 гривні. 
Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок та 593 гривні витрат на зберігання товарів.
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він прямуючи 25.04.2020 з Республіки Польща в Україну через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби водієм автомобіля «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , напівпричепом «Schmitz», номерний знак НОМЕР_2 , де переміщувався вантаж запчастин і продуктів харчування, у власній декларації вказав ці товари та чотири вживаних колеса, не задекларував за встановленою формою 85 штук фурнітури для дверей загальною вагою 31,2 кг та вартістю 70 262,53 гривні, що знаходились в кабіні автомобіля і були виявлені під час митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Смоленський Д.П. вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що суд лише порахував докази наявні в матеріалах справи, при цьому не дав їм належної оцінки. Вказує, що 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 перевозив вантаж на підставі договору, а відтак відправник є відповідальною особою за заповнення та надання до митного органу України документів, необхідних для переміщення товарів через митний кордон. Зазначає, що ОСОБА_1 не було відомо про не задекларований товар, оскільки зазначений товар йому не належить і він лише перевозив його до місця призначення, а тому ОСОБА_1 не вносив його у декларацію. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника Смоленського Д.П., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, представника митниці, який заперечив проти апеляційної скарги і просив рішення судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.
Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на відповідні суспільні відносини у сфері державної митної справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис, фізичні характеристики, кількісний та якісний склад, основні властивості товару тощо.
Згідно ч.8 ст.264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленому Митним кодексом України.
Згідно ч.4 ст.266 Митного кодексу України у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Стаття 472 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
При цьому вина у вчиненні даного правопорушення може бути як у формі умислу, так і необережності.
Незважаючи на заперечення апелянтом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, така підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, яким суддя дав належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, за наведених у постанові судді обставинах, підтверджується сукупністю зібраних та перевірених доказів, які узгоджуються між собою.
Зокрема, протоколом про порушення митних правил № 0474/20500/20 від 25 квітня 2020 року, в якому викладені обставини вчиненого правопорушення (а.с.1-4); контрольним талоном (а.с.8), митною декларацією (а.с.7), актом про проведення огляду товарів (а.с.5), товарно-супровідними документами на вантаж запчастин та продуктів харчування (CMR без номера, інвойсом № 49546, CMR без номера, інвойсом № Е200016, CMR № 505269, інвойсами №№ SI20-04519, SI20-04518, SI20-04521), інвойсами щодо предметів порушення митних правил №№ SI20-04640, SI20-04520 (а.с.14-26).
Слід зазначити, що ОСОБА_1 у протоколі про порушення митних правил власноручно написав: «З протоколом згідний, прошу суд суворо мене не карати», що скріпив власноручним підписом (а.с.4).
Крім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які були надані до протоколу про порушення митних правил, в яких останній пояснив, що товари були в кабіну поміщені ним, однак він достеменно не знав про вміст коробок, при цьому вказав, що він усвідомлює, що перевозив не задекларований товар, в чому щиро розкаявся (а.с.12-13).
Доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду під час судового провадження у суді першої інстанції.
Місцевий суд обґрунтовано та вмотивовано спростував всі доводи клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі.
Суддя в оскаржуваній постанові проаналізував всі докази і дав кожному з них відповідну оцінку, вказавши які обставини ними підтверджуються чи спростовуються, та прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях  ОСОБА_1  є склад правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.
В частині 2 статті 459 МК України вказано, що суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що предмети порушення митних правил знаходились не в напівпричепі разом із заявленими товарами, а в кабіні транспортного засобу, куди їх помістив сам ОСОБА_1 , при цьому не задекларувавши їх у подану декларацію (а.с.7).
Сам ОСОБА_1 відразу визнав свою вину у недекларуванні товарів, про що сам власноручно зазначив у протоколі про порушення митних правил (а.с.4) та у своїх поясненнях про обставини вчинення правопорушення (а.с.12-13). 
Отже, вказаними доказами повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення та не причетний до порушення митних правил за обставин, які ставляться йому у провину. 
ОСОБА_1 перед оформленням повинен був перевірити товар у відповідності до вимог ст. 266 МК України, однак таке було проігноровано, що і сприяло виникненню відповідальності за ст. 472 МК України.
Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
З врахуванням зазначеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні вимоги захисника фактично були предметом розгляду суду першої інстанції і їм дана належним чином обґрунтована правова оцінка. Місцевий суд вмотивовано та підставно відхилив доводи захисника про закриття провадження у справі.
При цьому під час розгляду справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було
З огляду на наведене, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для скасування постанови суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1  - адвоката Смоленського Д.П. - залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду                                          В.П. Денісов