ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року                                                                         м. Херсон

справа № 658/1821/17
провадження № 22-ц/819/236/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє  ОСОБА_2 , на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Терещенка О.Є. від 31 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 08 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії Ф080113П (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 92 500 грн, строком до 27.02.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом на рівні 14,5 % річних, а остання зобов`язалася в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, які передбачені вказаним договором та графіком погашення кредиту. 
Посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів, банк просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог та з врахуванням строку позовної давності, стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 179 104,26 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом в розмірі – 85 119,87 грн., суми заборгованості за відсотками 57 063,87 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту -13 410,71 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків – 12 661,16 грн., розміру інфляційних витрат за кредитом – 5 512,18 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками – 5 337,07 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 363,54 грн.
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 179 104,26 грн., яка складається з 85 119,87 грн - суми заборгованості за кредитом, 57 063,28 грн - суми заборгованості за відсотками, 13 410,71 грн - розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту, 12 661,16 грн.- розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків, 5 512,18 грн.- розміру інфляційних витрат за кредитом, 5 337,07 грн - розміру інфляційних витрат за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 2 686,83 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених до неї вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не повно досліджено докази по справі, оскільки банк в підтвердження виконання своїх зобов?язань за кредитним договором, а саме надання відповідачу кредиту в сумі 92 500 грн надав суду: розрахунок заборгованості, копії заяв на переказ готівки від 2008 року та сам кредитний договір, що не є підтвердженням переказу коштів відповідачу та їх отримання ОСОБА_1 , надання яких не підтверджено належними та допустимими доказами. Також в підтвердження заявлених до стягнення сум банком не надано відповідних виписок по рахункам, на яких обліковується заборгованість ОСОБА_1 зокрема виписки по позичковому рахунку № НОМЕР_1 , на якому обліковуються операції по отриманню та поверненню кредитних коштів та виписки по рахунку № НОМЕР_2 . Судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють порядок обчислення позовної давності, не враховано особливостей конкретної справи, всупереч положенням ст. 253 ЦК України, ст.11 ЦПК України.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 08 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії Ф080113П (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 96 500 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом на рівні 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07.02.2023 року.
Пунктом 1.1.2 договору визначено, що погашення кредиту (траншів) здійснюється щомісячно, до 10 числа місяця наступного за місяцем, у якому відбулося завантаження кредитної лінії, та в останній день користування кредитом (траншем) з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 07 лютого 2023 року, на умовах визначених цим договором; сума щомісячного погашення кредиту повинна дорівнювати 536 грн; сума останнього траншу дорівнює 556 грн.
Сторони договору у пункті п.4.5 передбачили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит та в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеню).
30 грудня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії № Ф080113П від 08 лютого 2008 року, згідно умов якого передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення окремим частинами зі сплатою 22 % річних та комісій, в розмірі та у порядку визначеному у Додатку №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 96 500 грн., та кінцевим терміном погашення заборгованості по Кредиту до 07 лютого 2023 року, на умовах визначених цим Договором.
У якості забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передає банку в іпотеку однокімнатну квартиру багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , іпотечною вартістю 120 664 грн. (п.1.3.1)
Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 03 березня 2017 року має прострочену заборгованість за кредитом - 85 119.87 грн., за відсотками-57063,28 грн., розмір пені за несвоєнасне повернення кредиту -13410,71 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків -12661,16 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом- 5512,18 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 5337,07 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.
Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК).
Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.
Відповідно до цієї норми зобов`язання — це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення — невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття — як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК).
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Факт укладання між сторонами кредитного договору та існування кредитної заборгованості , внаслідок неналежного виконання боржником своїх обов`язків, відповідачка належними та допустимим доказами не спростувала.
Проте заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності.
Задовольняючи частково заявлені вимоги, суд зазначив про те, що умовами Додаткової угоди №1 про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії № Ф080113П від 08 лютого 2008 року, укладеної між сторонами 30 грудня 2008 року передбачені самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу(траншу), а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Оскільки  останній платіж був сплачений ОСОБА_1  12 січня 2009 року, з позовом банк звернувся 22 травня 2017 року,  а кінцевим строком повернення кредиту визначеного додатковою угодою є 07 лютого 2023 року, суд першої інстанції  вважав, що строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту в цілому не сплив і   тому стягнув заборгованість в межах трирічної позовної давності.
        Проте суд не звернув увагу на п. 4.5 кредитного договору за яким сторони передбачили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеню).
Отже сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 12.01.2009 року, а тому відповідно до п. 4.5 укладеного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 60 календарних днів після сплати боржником останнього платежу. При цьому боржник зобов`язаний був протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеню).
       Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Оскільки строк основного зобов`язання було змінено, то через 60 календарних дні після сплати останнього платежу у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із заявленим позовом лише 22 травня 2017 року, тобто із сплавом позовної давності. 
За таких обставин суд зробив неправильний висновок про стягнення з відповідачки заборгованості, оскільки позивач пропустив позовну давність, про застосування якої заявив відповідач. 
Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ч.2 ст. 376  ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.
Керуючись ст. 367, 374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, відмовити .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна