ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 р.	Справа № 440/2778/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року (суддя Ясиновський І.Г.; м. Полтава) по справі № 440/2778/20
за позовом   ОСОБА_1     
до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", ОСОБА_2 
про визнання неправомірними та скасування постанови і акту,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі також - відповідач, Миргородський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Полтавській області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Гіль Дмитро Володимирович, ОСОБА_2 (надалі також - ОСОБА_2 ), у якому просила суд:
- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ "Державний ощадний банк України" житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу; 
- визнати недійним та скасувати свідоцтво про належність ПАТ «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983;
- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43055155 від 18 вересня 2018 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з одночасним припинення речових прав;
- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018, вчинений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за ПАТ «Державний ощадний банк України», з одночасним припиненням речових прав.    
В обґрунтування позовних вимог, вказала, що з 09 вересня 1979 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі подружжям було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказане майно зареєстроване за чоловіком. Від свого чоловіка дізналася про те, що постановою державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21.06.2018 ВП № 53577405 та актом цього ж виконавця спільний будинок з господарськими будівлями та спорудами в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом було передано у власність стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» та проведено державну реєстрацію речових прав на відповідне майно. Про проведення вказаних дій її ніхто не повідомляв. Вважає, що спірний житловий будинок належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому, вважала дії державного виконавця, щодо належного їй майна, порушили її права як співвласника майна. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, відповідно до якого прохала визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця, якою передано стягувачу спірний житловий будинок, визнати недійсним та скасувати акт державного виконавця про передачу майна стягувачу, визнати недійним та скасувати свідоцтво про належність ПАТ «Державний ощадний банк України» спірного житлового будинку та визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав стягувача на спірний об`єкт нерухомості. За результатами розгляду даного позову рішенням від 15 січня 2020 року позов задоволено, однак за результатами апеляційного оскарження такого рішення Полтавським апеляційним судом провадження у справі закрито. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу Гіля Дмитра Володимировича про визнання недійним та скасування свідоцтва про належність ПАТ «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983; визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43055155 від 18 вересня 2018 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з одночасним припинення речових прав; скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018, вчинений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за ПАТ «Державний ощадний банк України», з одночасним припиненням речових прав.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року клопотання   ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку - задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/2778/20 за позовом   ОСОБА_1 до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання неправомірними та скасування постанови і акту. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", ОСОБА_2 . Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження). Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування від Миргородського міськрайонного суду Полтавської області матеріалів справи. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ "Державний ощадний банк України" житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 97,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Гоголя, 165, м. Миргород, Полтавська область, 37602, ідентифікаційний код 34264469) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204,00 грн /чотири тисячі двісті чотири гривні/. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третьою особою - Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 і закрити провадження у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що даний позов подано позивачем з порушенням встановленого законодавством строку звернення до адміністративного суду.  По суті спірних правовідносин скаржник зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже, застосовуючи норму ст. 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Натомість, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не наводить жодних доводів, які б відповідали наведеним обставинам.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (після укладення шлюбу присвоєно прізвище - ОСОБА_4 ) уклали шлюб 09 вересня 1979, зареєстрований Миргородським міським відділом ЗАГС Полтавської області, актовий запис № 259 /а.с.10/.
За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 /а.с.11/ Право власності зареєстровано в Лубенському міжрайонному бюро технічної інвентаризації.
Згідно даних техпаспорту, такий житловий будинок побудований 1989 році /а.с.15, зворот/.
В провадженні головного державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Солодовник О.В. на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-665 виданий, Миргородським міськрайонним судом про стягнення 2002000 грн майнової шкоди та 1730 грн судових витрат з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», виконавче провадження № 53577405, в межах якого 11 червня 2018 року головним державним виконавцем складено Постанову та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості /а.с.15-17/.
Не погодившись, крім іншого, з вказаними Постановою та Актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості, позивач звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі №541/2851/18  від 15 січня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірним та скасовано постанову головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 97,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним та скасовано акт головного державного виконавця Миргородського МРВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Солодовник О.О. від 21 червня 2018 року ВП № 53577405 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про належність ПАТ «Державний ощадний банк України» на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В. 18 вересня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 1983. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 43055155 від 18.09.2018 про реєстрацію права власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , винесене приватним нотаріусом Гілем Д.В. Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 27970583 від 18.09.2018 року вчинений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гілем Д.В., про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Котляревського, 159-А, за ПАТ «Державний ощадний банк України».
За результатами апеляційного оскарження такого судового рішення, Полтавським апеляційним судом постановою від 19 травня 2020 року провадження у вказаній справі закрито.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до адміністративного суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та дійшов висновку, що майно, передане стягувачу ПАТ "Державний ощадний банк України" на підставі оскарженої постанови, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуте боржником у шлюбі з позивачем.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно зі статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Відповідно до статті 56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Частиною першою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Як свідчать матеріали справи, підставою для звернення до суду з цим позовом стало те, що при арешті та реалізації майна, належного боржникові, державний виконавець не врахував, що таке майно є спільною сумісною власністю боржника - ОСОБА_2 , та позивача, набутою у шлюбі. Отже, відчуження належної позивачу частки в будинку без її згоди порушило право позивача, як співвласника вказаного майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , придбаний під час перебування ОСОБА_2 у шлюбі із ОСОБА_1 , в силу вимог ст. 60 Сімейного кодексу України може бути їх спільною сумісною власністю.
Таким чином, фактичною підставою для звернення з цим позов стало порушення державним виконавцем речових прав ОСОБА_1 на майно, яке, за її твердженням, є спільною сумісною власністю, оскільки було набуте боржником у шлюбі з позивачкою.
Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.
При цьому, Цивільним процесуальним кодексом України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.
Оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт та реалізацію спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не призведе до належного захисту її прав.
Законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно або його частка, - звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно (стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Враховуючи викладені положення закону, обставини справи, підстави та мету звернення з даним позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки безпосередньо стосується майнових прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулась до адміністративного суду, що в свою чергу, суперечить засадам адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 810/497/18 яка, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає обов`язковому врахуванню судом при розгляді цієї справи.
При цьому, апеляційний суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.07.2006 р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України", в якому Суд, зокрема зазначив, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі "Zand v. Austria" ("Занд проти Австрії") визначено, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів".
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Водночас, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 229, 238, 239, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року по справі № 440/2778/20  скасувати.
Провадження у адміністративній справі № 440/2778/20 за позовом ОСОБА_1 до Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", ОСОБА_2 про визнання неправомірними та скасування постанови і акту - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що справа підлягає розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства, в зв`язку з чим, вона має право звернутися протягом 10 днів з дня отримання відповідної постанови до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  16.10.2020 року