РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 570/2528/20
Провадження № 22-ц/4815/1058/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року у складі судді Гладишевої Х. В., ухвалене в м. Рівне о 14 годин 34 хвилин, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати на строк 6 місяців обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , яким заборонити ОСОБА_2 :
-перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
-наближатися на відстань менше 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
-особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказувала, що її чоловік ОСОБА_2 відзначається проявами неконтрольованої агресії, неодноразово вчиняв та продовжує вчиняти фізичне, психологічне, сексуальне насильство відносно неї. Така поведінка триває близько 4 років. Зазначала, що 24.06.2020 року близько 19:45 год., перебуваючи біля гаража будинку ОСОБА_2 наніс їй удари в області голови, грудної клітки, душив за шию, психологічно принижував, нецензурно лаявся та погрожував вбивством. По факту даних подій відкрито кримінальне провадження № 12020180180000749 за ч. 1 ст. 125 КК України, а факт спричинення тілесних ушкоджень підтверджуються висновком Лікарської консультаційної комісії № 146 від 01.07.2020 року. Відомості про фізичне насильство підтверджуються листом Рівненського відділу поліції Рівненського районного відділення поліції ГУ НП в Рівненській області від 06.07.2020 № 5161/201/01-2020. Психологічне насильство зі сторони чоловіка полягає у словесних образах, погрозах вбивством, приниженнях, переслідуваннях, залякуваннях. Внаслідок таких протиправних дій у неї погіршився загальний стан здоров`я.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який  обставинами, на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис визначає: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи, та обґрунтоване відсутністю належних, достатніх і достовірних доказів того, що з боку ОСОБА_2 наявні ризики щодо продовження домашнього насильства за місцем проживання заявника.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що вона проживає на законних підставах за адресою: АДРЕСА_1 разом з колишнім чоловіком ОСОБА_2 (кривдником) та двома повнолітніми дітьми. Додає, що ОСОБА_2 систематично вчиняє фізичне, психологічне, сексуальне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 .. Заперечує висновок суду про те, що станом на час розгляду заяви причетність та вина ОСОБА_2 до подій 24 червня 2020 року (нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ) не доведена. Зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи та ризики щодо продовження домашнього насильства. Крім того, судом порушено строки розгляду справи про видачу обмежувального припису, встановлені ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України. Стверджує, що на сьогоднішній день існує реальна загроза життю та здоров`ю потерпілої від домашнього насильства, адже кривдник продовжує свої знущання. З наведених міркувань просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. 

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям, яке після припинення шлюбу проживає за однією адресою. Між сторонами існує конфлікт, який триває четвертий рік та супроводжується взаємними образами та звинуваченнями.

Як вбачається із листів Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області, до правоохоронних органів систематично надходять повідомлення від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в яких останні вказують на події, які містять ознаки домашнього насильства. У більшості випадків після проведення перевірок приймалися рішення про списання матеріалів згідно Закону України «Про звернення громадян».

Для звернення із цією заявою слугували події 24 червня 2020 року.

Згідно витягу з ЄРДР від 30.06.2020 року, за обставинами, які мали місце 24 червня 2020 року щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 внесено відомості в ЄРДР за № 12020180180000749 від 25.06.2020 за ч. 1 ст. 125 КК України та розпочато досудове розслідування.

Саме по собі звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину та висновок лікарської консультативної комісії № 146 від 01.07.2020 не свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України.

Місцевим судом з приводу вказаних подій допитувалися свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суперечливі показання відносно події 24 червня 2020 року, вказуючи різний час нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .. Свідок ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_2 перебував з ним на відпочинку в Березнівському районі 24 червня 2020 року.

Таким чином, станом на час розгляду цієї заяви причетність та вина ОСОБА_2 до подій 24 червня 2020 року – нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 – не доведена належними і достовірними доказами.

Покликання апеляційної скарги на неправомірність висновку місцевого суду про недоведеність вини ОСОБА_2 у заподіянні заявниці тілесних ушкоджень не можуть слугувати підставою для скасування законного і справедливого рішення суду, оскільки вони є необґрунтованими належними і достовірними доказами, які б спростовували такий висновок.

Пунктами 3, 6, 7, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. ст. 26, п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Таким чином, за положеннями цього Закону, який в даному випадку є спеціальною нормою, наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. Оцінка ризиків та наявність ризиків є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Враховуючи вищезазначене та недоведеність станом на час розгляду цієї заяви вини ОСОБА_2 у вчиненні дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_1 , місцевий суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки ризиків щодо вчинення домашнього насильства, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.

                                                               Гордійчук С. О.