Номер провадження: 22-ц/813/3925/20 
Номер справи місцевого суду: 511/583/13-ц
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Бикової К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                                        ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 423 711,75 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента у розмірі 4,49 % на рік і FIDR - процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, з кінцевим терміном повернення кредиту до 20 липня 2037 року. Крім того, умовами цього договору було встановлено, що залежно від зміни вартості кредитних ресурсів банку, ставка FIDR може змінюватись (збільшуватися чи зменшуватися) у порядку, передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також у приміщенні банку на інформаційних стендах.
Додатковою угодою від 20 травня 2009 року № 1 до кредитного договору від 20 липня 2007 року сторонами погоджено збільшення розміру кредиту до 440 405,71 швейцарських франків.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 20 липня 2007 року станом на 13 березня 2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 521 345,70 швейцарських франків, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 440 405,71 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 72 332,29 швейцарських франків, пені у розмірі 8 607,70 швейцарських франків.
На підставі вказаного ПАТ «ОТП Банк» просило суд стягнути солідарно із ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року у розмірі 521 345,70 швейцарських франків.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 440 405,71 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 72 332,29 швейцарських франків, пені у розмірі 72 753,03 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати у розмірі 1 700,00 грн.
У задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог до Токар М.В., представник ПАТ «ОТП Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове про задоволення вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення вимог банку до ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в цій частині та ухвали нове рішення про відмову банку у задоволенні вимог до ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 відхилено. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та представник ПАТ «ОТП Банк» подали касаційні скарги.
Постановою Верховного Суду від 26.09.2019 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та представника ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам у повній мірі, не відповідає.
Задовольняючи позов частково, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 440 405,71 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 72 332,29 швейцарських франків, пені у розмірі 72 753,03 грн. та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість з позичальника. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору. Оскільки 03 вересня 2010 року позичальнику і поручителю було направлено досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України у кредитора виникло право пред`явлення вимоги до поручителя щодо виконання основного зобов`язання протягом наступних шести місяців, тобто до 03 березня 2011 року, однак із позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2011 року, що свідчить про пропуск кредитором строку пред`явлення вимог до поручителя.
Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:
- 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 423 711,75 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента у розмірі 4,49 % на рік і FIDR — процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору, з кінцевим терміном повернення кредиту до 20 липня 2037 року. Розмір щомісячного платежу становить 3 447,53 швейцарських франків, яка складається з нарахованих процентів на фактичну суму Кредиту за фактичну кількість днів користування та частини суми Кредиту, яка підлягає сплаті щомісячно до 20 числа кожного місяця. При цьому сторони прийшли до згоди, що у випадку зміни Плаваючої процентної ставки, в порядку передбаченому цим договором, розмір Платежу змінюється Банком в односторонньому порядку (збільшується чи зменшується) в залежності від зміни розміру Плаваючої процентної ставки. Крім того, умовами цього договору було встановлено, що залежно від зміни вартості кредитних ресурсів банку, ставка FIDR може змінюватись (збільшуватися чи зменшуватися) у порядку, передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також у приміщенні банку на інформаційних стендах; 
- додатковою угодою від 20 травня 2009 року № 1 до кредитного договору від 20 липня 2007 року сторонами погоджено збільшення розміру кредиту до 440 405,71 швейцарських франків (т.1 а. с.11);
- додатковою угодою від 20 травня 2009 року № 2 до кредитного договору від 20 липня 2007 року проценти за користування кредитом на період з 20 травня 2009 року до 20 жовтня 2009 року було збільшено до 4,78 % на рік (т. 1 а. с. 12-13);
- додатковою угодою від 20 листопада 2009 року № 3 до кредитного договору від 20 липня 2007 року проценти за користування кредитом на період з 20 листопада 2009 року до 22 лютого 2010 року було збільшено до 4,93 % на рік (т.1 а. с. 14-16);
- додатковою угодою від 22 березня 2010 року № 4 до кредитного договору від 20 липня 2007 року проценти за користування кредитом на період з 22 березня 2010 року до 21 червня 2010 року було збільшено до 5,11 % на рік (т.1 а. с. 17-19);
- додатковим договором від 20 квітня 2010 року № 5 до кредитного договору від 20 липня 2007 року проценти за користування кредитом на період з 21 червня 2010 року до 20 грудня 2010 року було збільшено до 5,28 % на рік. Крім п.2.1.5.1. даного додаткового договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань чи невиконання Позичальником або Третіми особами інших умов кредитного договору, цього Додаткового договору, Документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між Банком та Позичальником та/чи між Банком та Третіми особами, що існували на момент укладення Кредитного договору чи цього Додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів Сторони домовились, що Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а Позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов Кредитного договору та цього Додаткового договору та отримав вимогу Банку у зв`язку з чим Позичальник зобов`язаний погасити Боргові зобов`язання у повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем порушення зобов`язань. Пунктом 2.1.5.2 передбачено, що у випадку виконання Позичальником вимоги Банку у встановлений цим Додатковим договором строк, вимога Банку вважається відізваною Банком, у зв`язку з чим боргові зобов`язання підлягають виконанню Позичальником у розмірі, порядку та строки, що визначені Кредитним договором з усіма наступними змінами та доповненнями. У застереженні до даних умов цього Додаткового договору зазначено, що підписанням цього Додаткового договору Позичальник висловлює свою цілковиту згоду з викладеним порядком виконання Боргових зобов`язань за ініціативою Банку, в т. ч. достроковим та окремими елементами цього порядку (т.1 а. с. 20-21);
- з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник;
- у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 20 липня 2007 року станом на 13 березня 2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 521 345,70 швейцарських франків, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 440 405,71 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 72 332,29 швейцарських франків, пені у розмірі 8 607,70 швейцарських франків.
У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.
Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.
Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.
Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 3-1169/11, провадження № 14-265цс18.
Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Такий позов необхідно пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього Кодексу, зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя, вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, 03 вересня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» направило позичальнику ОСОБА_1 і поручителю ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, яка залишилась, та сплати процентів за користування кредитом протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги.
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.
Разом з тим, п.2.1.5.1. Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року до кредитного договору від 20 липня 2007 року передбачено, що у випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань чи невиконання Позичальником або Третіми особами інших умов кредитного договору, цього Додаткового договору, Документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між Банком та Позичальником та/чи між Банком та Третіми особами, що існували на момент укладення Кредитного договору чи цього Додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів Сторони домовились, що Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а Позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов Кредитного договору та цього Додаткового договору та отримав вимогу Банку у зв`язку з чим Позичальник зобов`язаний погасити Боргові зобов`язання у повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем порушення зобов`язань.
Як вбачається з розрахунку заборгованості прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом виникло вже на 21.02.2010 року у розмірі 941,98 швейцарських франків, в подальшому, як вбачається з розрахунку заборгованості були нараховані проценти за період з 22.02.2010 року до 21.03.2010 року у розмірі 3 230,13 швейцарських франків.
Тобто на час укладення Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року до кредитного договору від 20 липня 2007 року у Позичальника вже існувала заборгованість зі сплати процентів, що свідчить про невиконання Позичальником боргових зобов`язань і підпадає під умови .2.1.5.1. Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року і покладає на Позичальника обов`язок погасити Боргові зобов`язання у повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем порушення зобов`язань.
Оскільки Додатковий договір № 5, пунктом 2.1.5.1 якого передбачений порядок виконання Боргових зобов`язань за ініціативою Банку, в т. ч. достроковим, укладений 20.04.2010 року, 30 денний строк протягом якого Позичальник мав сплатити заборгованість за процентами почав перебіг 21.04.2010 року і сплив 20.05.2010 року.
Таким чином існування простроченої заборгованості станом на день укладення 20.04.2010 року додаткової угоди до кредитного договору від 20.04.2007 року і не виконання протягом наступних 30 днів зобов`язань з погашення простроченої та несплата поточної заборгованості за кредитним договором, має наслідком вважати Позичальника таким, що допустив істотне порушення умов Кредитного договору та цього Додаткового договору та таким, що отримав вимогу Банку і не виконав її у передбачений умовами п.2.1.5.1. Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року до кредитного договору від 20 липня 2007 року строк.
Оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, остання не була сплачена Позичальником протягом наступних 30 календарних днів, в розумінні п.2.1.5.1. Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року до кредитного договору від 20 липня 2007 року та ч.2 ст. 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору від 20.07.2007 року настав 20.05.2010 року.
З урахуванням того, що строк дії договору в розумінні п.2.1.5.1. Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року до кредитного договору від 20 липня 2007 року сплив 20.05.2010 року, а Банком нараховані проценти за ставкою, передбаченою умовами кредитного договору, після 20.05.2010 року, заборгованість за процентами підлягає зменшенню на дану суму нарахувань, яка становить 2 085,81 швейцарських франків.
Дана сума визначена наступним чином: сума кредиту, на яку нараховані проценти за період з 22.03.2010 року — 440 405,71 швейцарських франків * 5,5% річних/360 днів (число днів у календарному році відповідно кредитного договору) * 60 днів до зміненого строку кредитування — 20.05.2010 року, що становить 4 037,05 швейцарських франків.
Позивачем, як вбачається з розрахунку заборгованості (т.1 а. с. 200) нараховані проценти з 22.03.2010 року до 20.06.2010 року — за 91 день у розмірі 6 122,86 швейцарських франків.
Тому розмір нарахованих процентів з урахуванням зміни строку кредитування слід зменшити до 4037,05 швейцарських франків, тобто на 2 085,81 швейцарських франків (6 122,86-2 085,81).
При цьому судова колегія враховує, що вимог про стягнення процентів у відповідності до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.
Аналогічну позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі 310/11534/13-ц (провадження № 154цс 18), яка застосовується апеляційним судом у відповідності до ч.2 ст. 416 ЦПК України.
Тому розмір заборгованості за процентами становить 941,98 (з 08.02.2020 до 21.02.2020 року) + 3230,13 (з 22.02.2010 до 21.03.2010 року) + 4 037,05 (з 22.03.2010 по 20.05.2010), що взагалі становить 8 209,16 швейцарських франків.
Решта вимог про стягнення процентів, які нараховані позивачем за період після 20.05.2010 року за ставкою, що передбачена кредитним договором, строк дії якого сплив з урахуванням зміни його Банком в силу умов кредитного договору та Додаткового договору № 5 від 20.04.2010 року на 20.05.2010 року, задоволенню не підлягають.
Стягуючи проценти за користування кредитними коштами до 20.05.2010 року, судова колегія враховує, що заяву про застосування позовної давності подано представником ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 (т.1 а. с. 345).
Цей же представник представляє і інтереси ОСОБА_1 на підставі довіреності від 11.09.2015 року (т.2 а. с. 316).
Посилання представника ОСОБА_2 , що 11.06.2014 року він подав заяву про застосування позовної давності в інтересах обох відповідачів є неспроможними, оскільки зі змісту даної заяви вбачається, що заява подана ОСОБА_2 , саме як представником ОСОБА_3 , а повноваження представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснює на підставі довіреності від 11.09.2015 року.
До суду з позовом до Позичальника та Поручителя, позивач звернувся 24.09.2011 року. Останній платіж за тілом кредиту ОСОБА_1 здійснив 20.10.2008 року, а платежі зі сплати процентів за користування кредитом здійснював хоч і не у повному обсязі - у 2009-2010 роках.
Враховуючи наведене, немає підстав для висновку про пропуск позивачем позовної давності за тілом кредиту та за процентами на час звернення до суду з позовом 24.09.2011 року.
Таким чином, вимоги про стягнення тіла кредиту 440 405,71 швейцарських франків та процентів 8 209,16 швейцарських франків є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Заявлені вимоги щодо процентів за користування кредитом за ставкою, яка передбачена кредитним договором після 20.05.2010 року та вимоги про стягнення пені, яка розрахована позивачем за прострочене тіло кредиту за період з 21.07.2010 року по 28.12.2010 року - після спливу строку кредитування з урахуванням зміни його на 20.05.2010 року, виходять за межі, які визнані апеляційним судом обґрунтованими і такими, що відповідають встановленим обставинам і законодавству і тому підлягають залишенню без задоволення з підстав та обґрунтувань, наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.
Відносно вимог, які заявлені кредитором до поручителя, то судова колегія враховує, що з урахуванням зміни строку кредитування на 20.05.2010 року та приймаючи до уваги, що з позовом до поручителя до суду Банк звернувся у вересні 2011 року і що передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, передбачала строк 6 місяців, який є преклюзивним і не може бути поновлений чи продовжений судом, порука ОСОБА_3 припинилася в силу ч.4 ст. 559 ЦК України і тому вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.07.2007 року задоволенню не підлягають.
При таких обставинах, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_1 - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог в частині стягнення тіла кредиту 440 405,71 швейцарських франків та процентів 8 209,16 швейцарських франків, а всього 448 614,87 швейцарських франків. Решта заявлених вимог про стягнення процентів та пені задоволенню не підлягають. В частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтувань відмови у позові з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин спливу строку кредитування.
Відповідно до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, ухвалення апеляційним судом рішення про задоволення вимог на суму 448 614,87 швейцарських франків, що становить 86% від загальної суми заявлених позивачем вимог 521 345,70 швейцарських франків, судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви, апеляційної скарги, касаційної скарги у загальному розмірі 5 730 грн. (1700+120+1870+2040) гривень, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» пропорційно задоволеним вимогам, що становить 4 927,80 грн. (5730*86%).
Разом з тим, ОСОБА_1 за подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги на ухвалу про зупинення провадження, апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір у загальному розмірі 4 155,10 грн. (113,40+114,70+1870+2057).
Оскільки внаслідок часткового задоволення апеляційної скарги і ухвалення нового судового рішення, позивачу відмовлено 14% від заявлених первісно поданих вимог, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 581 грн. 71 коп. (4 155,10*14%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 4 346,09 грн. (4927,80-581,71).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд-
                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2007 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 440 405,71 швейцарських франків, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 209,16 швейцарських франків, а всього стягнути 448 614,87 швейцарських франків.
В решті вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 - змінити в частині обґрунтувань відмови та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин спливу строку кредитування.
В іншій частині рішення - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати у розмірі 4 346 грн.09 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 30.12. 2020 року.

               Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе 
 
Судді:                                                                           А.П. Заїкін
 
                                                                       О.В. Князюк