Ухвала
21 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 288/1418/17
провадження № 51-6085ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 
в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року щодо останньої, 
встановив:
Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 звернулася до суду 
з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що  її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність 
чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статями 412–414 КПК.
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що 
є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
При цьому, захисник наводить доводи щодо неповноти судового розгляду 
та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом перегляду судом касаційної інстанції, оскільки, відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У касаційній скарзі захисник зазначає про недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту від 07 жовтня 2017 року, оскільки останній, за твердженням захисника, не відповідає вимогам статей 104, 107 КПК. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанції допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону визнавши вказаний доказ допустимим, при цьому не наводить доводів на підтвердження того, яким саме вимогам кримінальних процесуальних норм не відповідає вищезазначений протокол проведення слідчого експерименту, на підставі яких норм він мав би бути визнаний недопустимим доказом, з огляду на положення, визначені у статтях 86 – 89 КПК, та з урахуванням приписів статей 223, 240 цього Кодексу. 
Також захисник указує на часткове дослідження судом апеляційної інстанції вищезазначеного протоколу проведення слідчого експерименту, проте, з огляду 
на межі перегляду судом апеляційної інстанції, встановлені в ст. 404 КПК, 
та регламентований ст. 405 цього Кодексу порядок апеляційного перегляду, 
не зазначає, в якій частині вказаний доказ не досліджений в судовому засіданні та які порушення допустив при цьому апеляційний суд. Надалі в касаційній скарзі захисник висловила суперечливе та непослідовне твердження про оцінку апеляційним судом цього доказу, однак як такого, що безпосередньо не досліджений в судовому засіданні. 
З огляду на вимоги ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд має обов`язок безпосередньо дослідити докази у разі якщо він надав їм іншу оцінку. Натомість в касаційній скарзі лише стверджується про те, що суд апеляційної інстанції вдався до іншої оцінки доказів без обґрунтування того, в чому саме вона полягає, як не зазначено й переліку інших доказів, які, на думку захисника, всупереч вимогам закону безпосередньо не досліджені під час апеляційного розгляду.
За змістом касаційної скарги захисник також стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо кваліфікації інкримінованого ОСОБА_5 злочину за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, наполягає на тому, що судом не встановленні ті обставини кримінального провадження, що свідчать про зміст мотиву та мети вчиненого злочину, а також про причинний зв`язок між діянням та його наслідком. Водночас, такі твердження захисника не містять належного обґрунтування зазначених тверджень, зокрема з огляду на встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, та не містять доводів щодо належної, як на думку сторони захисту, кваліфікації дій засудженої.
Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги 
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху 
та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги – п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3