П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 522/93/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів – Димерлія О.О., Єщенка О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення – 28.02.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування постанови, - 

  В С Т А Н О В И В:

02.01.2020 року представник ОСОБА_1 – адвокат Танасогло О.М. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ПН МОД 001997 від 26.12.2019 року про накладення адміністративного стягнення відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова є неправомірною, оскільки була прийнята з грубими порушенням процесуальних норм законодавства.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Танасогло О.М. 11.03.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2020 року та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
18.03.2020 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.  
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020р. задоволено заяву головуючого по справі судді Танасогло Т.М. та передано справу для визначення нового складу колегії суду, у зв`язку з чим, справу 19.03.2020р. передано новому головуючому у справі – судді Осіпову Ю.В .
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020р. відкрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
26.12.2019 року провідний спеціаліст ГУ ДМС України в Одеській області Оганезов С.С. склав протокол серії ПР МОД №001983 у відношенні громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про порушення останнім правил перебування іноземців в Україні, а саме – за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.
Того ж дня, т.б. 26.12.2019 року, відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ПН МОД №001997 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за порушення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що відповідальність передбачена ч.1 ст.203 КУпАП.
При цьому, вказані вище протокол, спірну постанову та письмові пояснення підписано ОСОБА_1 з поміткою «перекладач не потрібен».
Також, 26.12.2019 року відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 уповноваженою особою відповідача ухвалено рішення №1049 - про примусове повернення його в країну походження, яким, в свою чергу, окрім іншого, зобов`язано останнього покинути територію України в строк до 24.01.2020 року.
Позивач склав відповідну розписку про зобов`язання покинути територію України до 24.01.2020 року, в якій власноручно зазначив, що від виконання цього рішення не відмовляється та перекладача не потребує.
Не погоджуюсь з такими діями та постановою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірної постанови відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011р.
Так, в ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» закріплено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відтак, згідно угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Грузії про взаємне скасування візових вимог, затвердженої Кабінетом Міністрів України 12.12.2018 року Постановою №1048, що набрала чинності 01.03.2019 року, громадяни держави однієї Сторони в`їжджають, виїжджають, прямують транзитом та перебувають на території держави іншої Сторони без віз за умови, що тривалість їхперебування неперевищує 90 (дев`яноста) днів протягом 180 (ста вісімдесяти) днів, використовуючи пункти пропуску через кордон, відкриті для міжнародного сполучення, на підставі дійсних проїзних документів, перелік яких наведено в Додатку до цієї Угоди (частина 1 статті 1 Угоди).
Частина 1 статті 203 КУпАП передбачає відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, позивач ОСОБА_1 в`їхав на територію України - 10.09.2019 року, що підтверджується базою даних «Аркан».
Згідно п.3 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 25.06.2007 року №472, База даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» - автоматизований банк даних відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства, зареєстрованих у пунктах пропуску через державний кордон, та відповідно документів громадян України на право виїзду з України і в`їзду в Україну, у тому числі паспорта громадянина України, та паспортних документів іноземців та осіб без громадянства.
Відповідно до п.5 вищевказаного Положення №472, База даних осіб є складовою центрального сховища даних центральної підсистеми інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт" Державної прикордонної служби України та інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем особисто надано пояснення, в яких підтверджено, що він дійсно прибув в Україну 10.09.2019 року за паспортом громадянина Грузії для виїзду за кордон на його ім`я серії НОМЕР_1 (а.с.40).
Також, як видно з матеріалів справи, протокол, спірну постанову серії ПН МОД №001997 від 26.12.2019р. та пояснення позивач підписав особисто та, також, поставив свій власноручний підпис і під зазначенням - «перекладач не потрібен».
До того ж, як вже зазначалося вище, 26.12.2019 року відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 ухвалено рішення №1049 про примусове повернення в країну походження, яким останнього зобов`язано покинути територію України в строк до 24.01.2020 року.
Я свідчать матеріали справи, позивач, ознайомившись із вказаним вище рішенням, склав відповідну розписку про зобов`язання покинути територію України до 24.01.2020 року, в якій власноручно зазначив, що від виконання рішення не відмовляється та перекладача не потребує (а.с.46).
Так, відповідно до ст.274 КУпАП, перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.
Як слідує зі змісту вимог ч.1 ст.71 КАС України, перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.
Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 у всіх процесуальних документах підписувався та зазначав, що йому «перекладач не потрібен», власноручно писав своє прізвище ім`я та підписав протокол, постанову та інші документи, то судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що перекладач у розгляді даних матеріалів про адміністративне правопорушення не є обов`язковим, так як права та обов`язки, положення закону та зміст документів були роз`яснені мовою, якою володіє позивач, який, в свою чергу, жодного разу на участі перекладача не наполягав.
Отже, як беззаперечно встановлено судами обох інстанцій, дата прибуття ОСОБА_1 на територію України була саме 10.09.2019 року, а отже строк законного його перебування в Україні сплив ще 09.12.2019 року (т.б. 10.09.2019р. + 90 днів), у зв`язку з чим посадовими особами міграційної служби було цілком правомірно прийнято постанову серії ПН МОД №001997 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за порушення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що відповідальність передбачена ч.1 ст.203 КУпАП.
Доводи ж позивача щодо відсутності порушення за наявності намірів виїхати з України, про що надано відповідний квиток на літак, судовою колегією не приймаються, оскільки відповідно до копії квитка на літак з Києва до Батумі 28.12.2019 року, заброньованого на ім`я ОСОБА_1 , датою бронювання є 19.12.2019 року, втім, станом на час бронювання квитка та, тим паче, на дату вильоту, строк законного перебування громадянина Грузії ОСОБА_1 на території України вже сплив.
До того ж, також ще необхідно вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права, в зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги та заяви про приєднання до неї, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.271,272,286,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року - без змін.
         Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 18.12.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                       Ю.В. Осіпов 
Судді:                                                                                        О.О. Димерлій
                                                                                          О.В. Єщенко