ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 р.	Справа № 520/8794/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Науково-дослідний і проектний інститут "Союз" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О.,  м. Харків, повний текст складено 10.09.20 року по справі № 520/8794/2020
          за позовом        Державного підприємства Науково-дослідний і проектний інститут "Союз"  
          до        Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)                
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство науково-дослідний і проектний інститут "Союз" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови у знятті арешту з коштів, що належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз", згідно листа-відповіді ЗВП № 56142255/В-10/25164 від 19.06.2020;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт, накладений постановами старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Лобовим Р.М. від 26.01.2018 ВП № 54182533 та від 02.03.2018 ЗВП № 55821084 на кошти, що належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз" на рахунку № НОМЕР_1 відкритий у ПАТ "СБЕРБАНК", МФО 320627.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.06.2020 року Ліквідаційна комісія Державне підприємство науково-дослідного і проектного інституту "Союз" звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) з листом № 05/06-2020, в якому просила зняти арешт з грошових коштів, що містяться на єдиному рахунку, що залишився, а саме № НОМЕР_2 в ПАТ "Сбербанк", МФО 320627, який повинен використовуватись для виплати заробітної плати працівникам задіяним в процедурі ліквідації. 30.06.2020 року позивачем отримано від відповідача лист ЗВП № 56142255/В-10/25164 від 19.06.2020, в якому зазначалось про відмову в прийнятті рішення щодо зняття арешту з коштів боржника. Не погодившись із вказаним рішенням у вигляді листа, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 адміністративний позов залишено без задоволення.
Державне підприємство науково-дослідний і проектний інститут "Союз", не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу. Вказує, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян на оплату праці. При цьому, оскільки положення статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначають, що необхідно виокремлювати саме рахунок, а не кошти на рахунку, то висновки суду першої інстанції на те, що в даному випадку постановами державного виконавця від 26.01.2018 ВП № 54182533 та від 02.03.2018 ЗВП № 55821084 накладено арешт саме на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз", а не на рахунок, є помилковими. Суд також не вказав, яким чином і кому необхідно визначати, які кошти на поточному рахунку призначені для виплати заробітної плати, а відтак захищені від арешту, а які ні. В свою чергу, оскільки держаний виконавець наклав арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ "СБЕРБАНК", МФО 320627 на загальну суму 1253486,96 грн., то з урахуванням вимог Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» 21.01.2004  № 22, платіжні доручення про виплату заробітної плати безальтернативно будуть повертатись банком без виконання. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на примусовому виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 59220667 про стягнення заборгованості з Державного підприємства науково-дослідного і проектного інституту "Союз" (код ЄДРПОУ 14309830) на користь юридичних, фізичних осіб та держави за 29 виконавчими документами на загальну суму 639979,80 грн. станом на 25.10.2019, з них 19 виконавчих документів на суму 339079,89 грн. про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших платежів, пов`язаними з трудовими правовідносинами.
Так, постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 26.01.2018 ВП № 54182533 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ "СБЕРБАНК", м. Київ, МФО 320627, який в подальшому у зв`язку зі реорганізацією банку перевідкрито у № НОМЕР_1 , та на всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз".
Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 02.03.2018 ЗВП № 55821084 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках № НОМЕР_3 , відкритий у АТ "Укрексімбанк", МФО 322313 та № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ "СБЕРБАНК", МФО 320627 та на всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз".
05.06.2020 року Ліквідаційна комісія Державне підприємство науково-дослідного і проектного інституту "Союз" звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) з листом № 05/06-2020, в якому просила зняти арешт з грошових коштів, що містяться на єдиному рахунку що залишився, а саме № НОМЕР_2 в ПАТ "Сбербанк", МФО 320627, який повинен використовуватись для виплати заробітної плати працівникам задіяним в процедурі ліквідації.
30.06.2020 року позивачем отримано від відповідача лист ЗВП № 56142255/В-10/25164 від 19.06.2020, в якому зазначалось про відмову в прийнятті рішення щодо зняття арешту з коштів боржника.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановами державного виконавця від 26.01.2018 ВП № 54182533 та від 02.03.2018 ЗВП №55821084 накладено арешт саме на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз", а не на рахунок, тобто, вчинено дії щодо виокремлення коштів, на які в силу закону не належить накладати арешт, а відтак, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача відсутні підстави для зняття такого арешту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 18 Закону 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).
Згідно із частиною третьою статті 52 Закону 1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Статтею 56 Закону №1404 передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в т.ч., шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Аналізуючи приписи вищевказаної норми Закону, суд зазначає, що накладення арешту на кошти боржника є правовим механізмом створення можливості забезпечення належного і своєчасного виконання виконавцем у межах суми стягнення за виконавчим документом із врахуванням додаткових платежів.
При цьому, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.
Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 59 Закону 1404-VII, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншими кредиторами підприємства, а рахунки, передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які орган державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства не накладає арешт, оскільки накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав на оплату праці громадян, які працюють на підприємстві.
При цьому, суд звертає увагу на положення абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону №1404-VIII, яким передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Проте, під час розгляду справи не встановлено факту отримання виконавцем від ПАТ "Сбербанк" відповідних повідомлень щодо спеціального режиму використання розрахункового рахунку та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Натомість, із встановлених під час розгляду справи обставин вбачається, що рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ "Сбербанк", на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. 
Зазначений рахунок не відноситься  до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти  на якому заборонено.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палата Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19.
При цьому, позивачем під час розгляду справи не було надано доказів того, що рахунок в ПАТ "Сбербанк" використовується підприємством виключно для виплати заробітної плати.
Доводи скаржника про те, що рахунок в ПАТ "Сбербанк" фактично є єдиним рахунком підприємства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається із матеріалів справи, у позивача також відкритий рахунок № НОМЕР_3 у АТ "Укрексімбанк".
Доказів закриття вказаного рахунку на момент розгляду справи позивачем не надано. Посилання представника позивача на те, що підприємство зверталося до АТ "Укрексімбанк" із заявою про закриття рахунку, проте позивачу відмовлено у закритті рахунку № НОМЕР_3 , у зв`язку із тим, що право на звернення щодо закриття рахунку має особа, що ініціювала накладення арешту є безпідставним, оскільки доказів звернення до державного виконавця із заявою щодо звернення до банку та закриття рахунку не надано. Тобто, відсутні докази вчинення всіх необхідних дій для закриття рахунку в АТ "Укрексімбанк".
Колегія суддів звертає увагу на те, що постановами старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 26.01.2018 ВП № 54182533 та від 02.03.2018 ЗВП № 55821084 накладено арешт на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз".
Тобто, державним виконавцем вчинено дії щодо виокремлення коштів, на які в силу закону не належить накладати арешт.
При цьому, оскільки жодних доказів відмови ПАТ "Сбербанк" у проведенні платіжних доручень за призначенням платежів по виплаті заробітної плати співробітникам підприємства до суду не надано, то доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях.
Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 17.01.2020 по справі № 340/1018/19, відповідно до якої зазначено, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, оскільки в даному випадку постановами державного виконавця накладено арешт саме на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Державному підприємству науково-дослідному і проектному інституту "Союз", а не на рахунок.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було допущено накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, відповідно, дотримані всі приписи закону та вжито своєчасних і належних заходів для реального, належного і своєчасного примусового виконання виконавчих документів.
Також, колегія суддів звертає увагу на те , що Державним підприємством науково-дослідний і проектний інститут "Союз" оскаржено постанови Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 26.01.2018 ВП № 54182533 та від 02.03.2018 ЗВП № 55821084 про накладення арешту на кошти, проте рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі № 520/13752/19 позов залишено без задоволення, а постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020 у справі № 520/13752/19 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року по справі № 520/13752/19  скасовано , а позов Державного підприємства науково-дослідного і проектного інституту "Союз" залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення.
Наведені обставини свідчать, що  державний виконавець при відмові в прийнятті рішення щодо зняття арешту з коштів боржника  діяв з дотриманням правил чинного законодавства, отже, підстави для визнання таких дій протиправними відсутні , тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року по справі № 520/8794/2020  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    Г.Є. Бершов