КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа №  752/13903/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9869/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року                                                                                                    м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                 
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Арма», Державної іпотечної установи, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва Алла Анатоліївна, про розірвання договору про іпотечний кредит та припинення іпотечного договору,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Плахотнюк К.Г.,-    
 
встановила:
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Просив: розірвати договір про іпотечний кредит № 21/02-N/77 від 19 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ КБ «Арма»; припинити іпотечний договір від 19 грудня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ КБ «Арма», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3320; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабаєву А.А. в день отримання рішення, що набуло законної сили зняти заборону відчуження іпотечного майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження іпотечного майна та з Державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження майна, яка є предметом іпотеки на підставі іпотечного договору від 19 грудня 2008 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладаючи договір про іпотечний кредит ОСОБА_1 розраховував отримати кошти, необхідні для придбання квартири АДРЕСА_1 . Однак, ТОВ КБ «Арма» не виконало своїх зобов'язань, не надало кредитних коштів для придбання квартири, внаслідок чого було істотно порушено умови договору. Відтак наявні підстави для розірвання договору.
Враховуючи, що у разі розірвання договору, зобов`язання сторін припиняються, а відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору є підстави для припинення іпотечного договору.
Крім того, позивач зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 30 червня 2011 року у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 21/02-N/77 від 19 грудня 2008 року, відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено: відсутність виконання зобов'язань ТОВ КБ «Арма» за договором про іпотечний кредит № 21/02-N/77 від 19 грудня 2008 року, в тому числі, і щодо надання кредитних коштів; встановлено, що квартира  АДРЕСА_1 , не була фактично придбана ОСОБА_1  за відсутності надання для таких цілей банком кредитних коштів, а  ОСОБА_1 не був та не є власником зазначеної квартири.
Рішенням  Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року у задоволенні названого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, таухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної іпотечної установи зазначив, що рішення суду ухвалено з повним та правильним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Усудовому засіданні представник  ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник Державної іпотечної установи проти апеляційної скарги заперечив.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що власником квартири  АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. 
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 21/02-N/77.
Відповідно до п. 1.1. кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 1 000 000 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 1 000 000 грн 00 коп., а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.
Згідно п. 1.2. кредит надається строком погашення не пізніше «18» квітня 2025 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 19 грудня 2008 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
В забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_1   укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно п. 1.1. договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67, 40 кв.м., житловою площею 51, 40 кв.м.
Відповідно до п. 1.2. у відповідності до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» та у зв`язку з тим, що іпотекою забезпечується повернення кредиту, наданого іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, цей іпотечний договір укладається одночасно з укладенням договору купівлі-продажу предмету іпотеки. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. за реєстровим № 3313.
29 грудня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та Державною іпотечною установою укладено договір про відступлення права вимоги № 2507/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3360.
Відповідно до п.п. 1.1. ТОВ КБ «Арма» передає, а Державна іпотечна установа приймає всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 21/02-N/77 від 19грудня 2008 року та іпотечним договором від 19 грудня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 3320, які укладені між  ОСОБА_1 та ТОВ КБ «Арма».
Згідно п. 1.2. вартість права вимоги за кредитним договором на момент передачі прав вимоги у відповідності до п. 1.1. цього договору включає заборгованість за основним боргом по кредиту та складає 1 000 000, 00 грн.
Пункт 1.1. цього договору набирає чинності з моменту підписання сторонами цього договору та його нотаріального посвідчення(п. 2.1. договору).
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що банк не виконав свої зобов`язання та не надав ОСОБА_1 кредитні кошти. Факт, що ТОВ КБ «Арма» не виконало свої зобов`язання і не надало кредитні кошти ОСОБА_1 встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року, яке набрало законної сили. Позивач зазначає, що рішення суду від 22 квітня 2011 року має преюдиційне значення для вирішення спору у даній справі і встановлені ним обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, позивач вважає, що наявні всі обставини, за якими ст. 651 ЦК України пов`язує можливість розірвання договору, та припинення іпотеки.
Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова відзобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
З договору про іпотечний кредит № 21/02-N/77, вбачається, що його цільовим призначенням є придбання позичальником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Матеріали справи місять Інформаційну довідку № 110715137 від 16 січня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником квартири за адресою:  АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_1 .
За даними відомостей з Державного реєстру іпотек ОСОБА_1 вказаний іпотекодавцем об`єкту обтяження - квартири за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки зареєстрована 19 грудня 2008 року.
Іпотечне обтяження зареєстровано 29 грудня 2008 року на підставі договору про відступлення права вимоги.
Факт реалізації кредитних правовідносин підтверджується матеріалами справи.
Так, між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_1 19 грудня 2008 року укладено кредитний договір. 
Пунктом 2.1. кредитного договору сторонами погоджено зобов`язання кредитора надати кредит в повному обсязі протягом одного робочого дня.
При цьому, ОСОБА_1 , протягом семи років не ставив питання про визнання кредитного договору неукладеним або недійсним.
Будь-яких звернень до банківської установи, правоохоронних органів щодо можливих шахрайських дій позивачем не надано.  
З умов, підписаного сторонами, іпотечного договору вбачається, що предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2008 року за реєстровим № 3313.
Відповідні записи зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек.
Отже мета укладення договору про іпотечний кредит позивачем реалізована, квартира ним придбана. Підстави для розірвання кредитного договору та припинення іпотечного договору відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підтверджує право власності позивача на квартиру, оскільки він містить відомості, що ОСОБА_1 є «іпотекодавцем», що не є тотожним терміну «власник», колегія суддів відхиляє, оскільки в іпотеку може передати майно лише особа, якій належить це майно на праві власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно ухвалив рішення щодо прав особи, що не була залучена до участі у справі - ТОВ «Будівельна компанія «Печерська тераса», яка згідно довідки № 17913 від 19 квітня 2011 року є власником квартири, колегія суддів не відхиляє, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 05 березня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-                
 
   постановила:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2020 року.

 
Головуючий                                                                                             Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                       О.Ф. Лапчевська

 
 
                                                                                                                  С.Г. Музичко