ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/481/20                                                                                 Суддя першої інстанції: Непочатих В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 жовтня 2020 року                                                                                      м. Київ

          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Бабенка К.А та Чаку Є.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок (донарахування) позивачу вихідної допомоги при звільненні з урахуванням в складі грошового забезпечення для її обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок (донарахування) та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується та виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч. 2  ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ч. 5  ст. 242 КАС України не врахував правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17, від 18 липня 2018 року у справі № 826/5785/16 та від 03 жовтня 2018 року у справі № 817/1207/17.
Відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від ОСОБА_1 не надходив. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року – без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом Міністра оброни України від 20 грудня 2017 року № 939 позивач звільнений з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 ст. 26 вказаного Закону.
У свою чергу наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03 лютого 2018 року № 30 позивача виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області з 03 лютого 2018 року.
Вказаний наказ також передбачав виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних років служби у Збройних Силах України.
Під час визначення розміру грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач не врахував грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.
ОСОБА_1 03 грудня 2019 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням зазначеної щомісячної додаткової грошової винагороди.
Листом від 09 грудня 2019 року № 502/2/9/1151 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що відповідно до п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячна грошова винагорода не входить до складу виплат, з яких нараховується одноразова грошова допомога при звільненні.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу до дня звільнення з військової служби, тобто мала постійний характер, то в силу положень ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Положеннями п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова № 889) було встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у п. 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року –  у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року –    у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року – у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року – у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року – у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Між сторонами справи виник спір щодо можливості включення зазначеної грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога.
Заперечення відповідача щодо включення грошової винагороди до складу грошового забезпечення полягають у тому, що вона носить тимчасовий характер. Крім того, спеціальний нормативно-правовий акт встановлює заборону на включення винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Надаючи правову оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п. 1 цієї  постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
На виконання Постанови № 889  Міністерство оборони України наказом від 24 жовтня 2016 року № 550 затвердило Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка набрала чинності 16 грудня 2016 року (далі –  Інструкція № 550).
Положеннями п. 8  Інструкції № 550 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п. 9  Інструкції № 550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до п. 10  Інструкції № 550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за наявності обставин, передбачених у цьому пункті.
На думку відповідача, зазначені умови та особливості виплати винагороди вказують на те, що вона носить тимчасовий характер. 
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом. Зокрема, згідно з правовою позицією, викладеною в постановах від 10 липня 2020 року у справі № 760/8406/16-а та від 30 вересня 2020 року у справі № 295/11615/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
При визначенні тривалості виплати додаткових видів грошового забезпечення для цілей віднесення їх до щомісячних колегія суддів вважає можливим врахувати абз. 3 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським  та членам їхніх сімей». 
Зазначена норма права передбачає, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. 
Згідно з довідкою-витягом з розрахунково-платіжних відомостей щодо розміру грошового забезпечення від 13 березня 2018 року № 502/2/9/247 щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу у період з березня 2016 року по лютий 2018 рік.
Враховуючи, що протягом 24 останніх календарних місяців перед звільненням позивачу нараховувалася і виплачувалася додаткова грошова винагорода, колегія суддів приходить до висновку, що така виплата є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення ОСОБА_1 та входить до грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при вирішенні справи необхідно враховувати висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17, від 18 липня 2018 року у справі № 826/5785/16 та від 03 жовтня 2018 року у справі № 817/1207/17.
Разом з тим, за висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
У зв`язку з цим колегія суддів під час апеляційного розгляду вважає необхідним враховувати правову позицію Верховного Суду, що була сформульована пізніше в часі та викладена у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі № 826/3398/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 826/2447/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 826/3397/17, від 10 липня 2020 року у справі № 760/8406/16-а та від 30 вересня 2020 року у справі № 295/11615/17.
В указаних судових рішеннях міститься висновок про те, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №  889.
Отже, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            К.А. Бабенко           

                                                                                                    Є.В. Чаку