Єдиний унікальний номер 219/5920/17 
Номер провадження 22-ц/804/3551/20        

  Номер провадження 22-ц/804/3551/20                     

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

02 грудня  2020 року                                 Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                     судді-доповідача Новікової Г.В. 
                                                                     суддів: Гапонова А.В.,  Никифоряка Л.П.,
          за участю секретаря Ротар Я.Б.

     розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року (ухваленого під головуванням судді Дубовик Р.Є. у м. Покровськ Донецької області, повний текст судового рішення  складено 22 грудня 2018 року)  у цивільній справі №219/5920/17 за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, -

      В С Т А Н О В И В:

     У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 25.06.2005 року о 00 годині 10 хвилин був смертельно травмований маневровим поїздом її чоловік та батько малолітньої дитини - ОСОБА_3 ..   Про нещасний випадок відповідачем складний акт № 1 від 29.07.2005 року, у пункті 17 якого зазначено, що вини працівників залізничного транспорту не вбачається, та зазначено, що ОСОБА_3 порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті України (п. 2.1.2.6). Згідно висновку Артемівського відділення бюро СМЕ УЗО Донецької ОГА причиною смерті чоловіка позивача стала: гостра крововтрата, розвинута через травматичне розтрощення тазу з пошкодженням кровоносних сосудів, на момент смерті тверезий.
З урахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути з відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки на її користь та на користь її сина для відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її чоловіка та батька дитини по 250 000 грн. кожному. Крім того, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 вони с сином мали право на одержання від нього утримання, то просила стягнути з відповідача на її користь та на користь її неповнолітнього сина для відшкодування матеріальної шкоди за період з 01.06.2014 року по 30.10.2018 року по 6 138,25 грн. кожному. Зобов`язати відповідача сплачувати на користь позивача щомісячно грошову компенсацію в розмірі 142,75 грн. до досягнення її неповнолітнім сином чотирнадцяти років, починаючи з 01.11.2018 року. Зобов`язати відповідача сплачувати на її користь та користь її неповнолітнього сина щомісяця грошову компенсацію в розмірі 142,75 грн. до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, починаючи з 01.11.2018 року.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 12 грудня 2018 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.
     Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування завданої шкоди за період з 06.06.2014 року по 06.06.2017 року по 5139  грн. 00 коп. кожному, а всього 10278  грн. 00 коп. Стягувати з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування шкоди по 142  грн.75 коп. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягнення малолітнім ОСОБА_2 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягувати з  ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , у рахунок відшкодування шкоди по 142  грн.75 коп. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року та до досягнення малолітнім ОСОБА_2 18 років, тобто до 12 травня 2023 року. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого 200000 грн. – по 100 000 грн. кожному. 
      Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду   від 13 березня 2018 року стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в частині вимог майнового характеру у розмірі 590 грн. 07 коп., а також судовий збір в частині вимог немайнового характеру у розмірі 281грн. 92 коп., всього 871 грн. 92 коп.
      В апеляційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції   та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також необґрунтованість та безпідставність рішення через не з`ясування у повній мірі обставин справи.
Вважає, що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем по справі. Нещасний випадок стався у 2005 році за участю ДП «Донецька залізниця», яка як юридична особа не припинила свою діяльність. ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, що розташовані на окупованих територіях, тому належним відповідачем у справі є саме ДП «Донецька залізниця». 
Крім того, вважає, що відсутні правові підстави для нарахування щомісячних виплат, які передбачені ч.1 ст.1200 ЦК України на користь ОСОБА_1 , оскільки відсутні дані, що вона є непрацездатною особою. 
На думку відповідача розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи те, що згідно висновку акту №1 від 29 липня 2005 року провини працівників залізничного транспорту немає, потерпілий порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті.
     У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1    просила апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення, а рішення від 12.12.2018 року без змін.  Вважає, що судом апеляційної інстанції неправомірно прийнято апеляційну скаргу відповідача до свого провадження, оскільки вона подана із пропуском строку на апеляційне оскарження. Крім того суд не вирішив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та зупинення дії оскаржуваного рішення при відкритті апеляційного провадження. Також зазначає, що згідно статуту ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою КМУ від 02 вересня 2015 року№735, товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.  Станція Часів Яр підпорядкована станції Краматорськ, яка є структурним підрозділом служби перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а майно станції Часів Яр закріплене за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації. Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам виваженості та справедливості.  На час подання апеляційної скарги оскаржуване рішення було виконане відповідачем у повному обсязі, тому вважає, що останній фактично погодився з рішенням суду та відмовився від апеляційної скарги.
Постановою Донецького апеляційного суду від 25 червня 2019 року рішення Артемівського міськрайонного суду  від 12 грудня 2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем по справі .
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного суду від 25 червня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Зазначена постанова вмотивована тим, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця», оскільки відповідно до частини шостої статті 2 Закону № 4442-VI товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. При цьому правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107  ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», а отже датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».
      Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року справу призначено до розгляду на 02 грудня 2020 року. 
  В судове засідання сторони не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток-повідомлень (а.с.23-26). В заяві ОСОБА_1 просить розглянути справу у її відсутність.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з наступних підстав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що станом на день смерті ОСОБА_3 позивачка хоча і була працевлаштована, але ніякого доходу, окрім заробітної плати чоловіка, не мала, оскільки перебувала в соціальній відпустці по догляду за народженою дитиною, тобто ОСОБА_1 та її малолітній син перебували на утриманні загиблого, а тому мають право відповідно до положень ст. 1200 ЦК України  на відшкодування шкоди її завдавачем.
Проте такий висновок не в повній мірі відповідає встановленим обставинам та не узгоджується з положеннями матеріального закону.
Згідно із ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
Шкода відшкодовується : 1) дитині-до досягнення нею вісімнадцяти років; 4) одному із батьків  або другому із подружжя незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого,- до досягнення ними чотирнадцяти років.  
Як передбачено ч.2, 3 ст.1200 цього Кодексу особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.
      Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я.  
      Відповідно до положень ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
      Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3   та ОСОБА_1   з 09.10.2004 року перебували у шлюбі,  від шлюбу мають сина- ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.05.2005 року.  
25.06.2005 року зі ОСОБА_3 стався нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом, в результаті якого настала смерть останнього, що підтверджено копією акту № 1 службового розслідування обставин нещасного випаду невиробничого характеру на залізничному транспорті України. З копії акту № 1 службового розслідування обставин нещасного випаду невиробничого характеру на залізничному транспорті України від 29.07.2005 року, вбачається, що зі ОСОБА_3 ,  стався нещасний випадок 25.06.2005 року о 00 годині 10 хвилин на п`ятій колії станції Часів Яр за таких підстав: під час здійснення маневрової роботи з осаджування групи з 15 завантажених вагонів з під`їзної колії на п`яту колію станції Часів Яр потерпілий намагався перейти колію у безпосередній близькості від маневрового складу. Внаслідок цього з підстав порушення потерпілим пунктів 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України Артемівським відділенням судової медичної експертизи на підставі висновку № 187 від 27.07.2005 року констатовано смерть через гостру крововтрату, яка виникла внаслідок травматичного розтрощення тазу з пошкодженням крупних кровоносних судин (т.1 а.с. 14-15).
      За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право на відшкодування шкоди її завдавачем  у зв`язку із травмуванням його батька до досягнення ним вісімнадцяти років відповідно до положень ст. 1200 ЦК України.  
  На момент травмування ОСОБА_3 працював на ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» і його  заробітна плата  складала:  за червень 2004 року – 356,23 грн., липень 2004 року – 391,86 грн., серпень 2004 року – 307,39 грн., вересень 2004 року – 367,49 грн., жовтень 2004 року – 507,15 грн., листопад 2004 року –369,51 грн., грудень 2004 року – 318,67 грн., січень 2005 року – 360,53 грн., лютий 2005 року –380,88 грн., березень 2005 року – 402,90 грн., квітень 2005 року – 462,63 грн., травень 2005 року  246,50 грн., червень 2005 року – 667,25 грн., що підтверджується відповідними довідками підприємства.
      Визначаючи  середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та  осіб, які перебували на його утриманні  суд правильно виходив із того, що розрахунок проводиться за дванадцять  календарних місяців, що передували ушкодженню здоров`я. 
     Проте при розрахунку суд першої інстанції помилково прийняв до уваги заробітну плату, нараховану потерпілому за червень 2005 року, в якому настало травмування, у зв`язку із чим розмір відшкодування в 142,75 грн. визначено, виходячи  із 13 місяців, в тому числі і за місяць травмування. 
     Середньомісячний заробіток ОСОБА_3   за дванадцять   календарних місяців роботи, що передували ушкодженню здоров`я відповідно до наданої довідки становив 372,65 грн. (із розрахунку 4471,74 грн.:12).
Таким чином  відшкодовування щомісячної шкода дитині до досягнення нею вісімнадцяти років  повинно бути у розмірі  124,21 грн. (372,65:3).
Суд першої інстанції правильно виходив із того,що дитина  має право на відшкодування шкоди до досягнення нею вісімнадцяти років,однак  припустився помилки при розрахунку розміру щомісячного відшкодування шкоди.
За таких обставин рішення суду в частині розміру стягнутого на дитину відшкодування по 142,75 грн. підлягає зміні на 124,21 грн. 
Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди,завданої смертю потерпілого з 07.06.2017 року до досягнення сином 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ,суд першої інстанції виходив із того,що позивач на день смерті чоловіка перебувала у відпустці по догляду за дитиною,хоча була працевлаштованою,але ніякого доходу крім заробітної плати чоловіка не мала, а тому мала право на відшкодування шкоди до досягнення дитиною 14 років.
Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального права.
Згідно із ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
У разі смерті потерпілого шкода відшкодовується згідно із ч.1 ст.1200 ЦК України:   одному із батьків  або другому із подружжя незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого,- до досягнення ними чотирнадцяти років.  
Згідно записів  трудової книжки позивачка  з 01.09.2004 року по 23.11.2006 року на день смерті чоловіка працювала вчителем початкових класів Часів-Ярської спец. школи-інтернату. З 01.12.2006 року працює в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради (Управлінні праці та соціального захисту населення  Бахмутської ради). Станом на 10.09.2018 року продовжувала працювати. Вказані обставини також підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 ..
Таким чином позивач працює, після смерті чоловіка сплив тривалий час, а тому на момент звернення з позовом  06.06.2017 року відсутні підстави, передбачені ч.1 ст.1200 ЦК України для щомісячного відшкодування їй шкоди у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною померлого, на що не звернув уваги суд першої інстанції.    
За таких обставин доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди,завданої смертю потерпілого по 142,75 грн. щомісячно, з 07.06.2017 року до досягнення сином 14 років тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992  "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ( з послідуючими змінами) роз`яснено, що суми на відшкодування шкоди мають присуджуватися особам, які мають право на виплату у зв`язку зі смертю, - з дня смерті потерпілого.
При поданні заяви про відшкодування шкоди після закінчення трьох років із дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника присудження виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами. 
За вимогами про продовження платежів виплати провадяться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодовувати шкоду, без обмеження будь-яким строком (з дня закінчення попередніх виплат вимоги про їх продовження задовольняються за умови, що МСЕК (а у відповідних випадках - судово-медична експертиза) підтвердила втрату працездатності та її відсоток за цей період). В інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. 
      Визначаючи період,за який підлягає відшкодуванню шкода,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з позовною заявою про відшкодування шкоди позивач звернулася після закінчення трьох років  з дня смерті ОСОБА_3 , а тому   присудження виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами.  
Однак стягуючи з відповідача на користь позивача та її дитини відшкодування шкоди за три роки до звернення з позовом, суд допустив протиріччя, і не звернув уваги на те, що виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.
Позивачеві раніше виплати не призначалися, вперше з такими вимогам вона звернулася лише в червні 2017 року, а тому відсутні підстави для стягнення відшкодування шкоди за три роки до звернення з позовом.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 відшкодування шкоди,завданої смертю потерпілого за період з 06.06.2014 року по 06.06.2017 року 10278 грн. - по 5139 грн. на кожного підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.
У зв`язку із чим підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині дати,з якої підлягає відшкодування шкода на користь ОСОБА_5 .  Так як при поданні заяви про відшкодування шкоди після закінчення трьох років  з дня смерті годувальника присудження виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами, то дату 07.06.2017 року слід змінити на 06.06.2017 року, оскільки згідно зі штампом місцевого суду з таким позовом позивач звернулася 06.06.2017 року. 
Згідно вимог ст.23 ч.1, 2 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно  від відшкодування майнової шкоди.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Задовольняючи частково позовні вимоги  про відшкодування моральної шкоди,суд першої інстанції правильно виходив із того, що шкода позивачці та її дитині завдана смертю її чоловіка та батька дитини внаслідок  дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодування особою,яка на відповідній правовій основі володіє об`єктом, використання якого створює підвищену небезпеку  відбувається незалежно від вини такої особи відповідно до положень ст.1167 ЦК України.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив  із засад розумності, справедливості, правомірно врахував ступінь душевних страждань позивача та її малолітнього сина у разі невідворотної втрати, а також той факт, що загиблий ОСОБА_3 порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України та обґрунтовано позовні вимоги в цій частині задовольнив  частково, стягнувши з відповідача 200000,00 грн. ( по 100 000,00 грн. кожному) у відшкодування такої шкоди.
Доводи апеляційної скарги з приводу неналежності відповідача у справі та неможливості стягнення з нього матеріальної шкоди заподіяної позивачу смертю  її чоловіка  є безпідставними.
Судом першої інстанції встановлено, що станція Часів Яр підпорядкована станції Краматорськ, яка є структурним підрозділом служби перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до копії листа членів правління ПАТ «Укрзалізниці» № Ц-2/3-3/380-16 від 22.01.2016 року. Також у зазначеному листі вказано, що філія: є відокремленим підрозділом ПАТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи, діє від імені ПАТ «Укрзалізниця» та в його інтересах, здійснює делеговані ПАТ «Укрзалізниця» функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності ПАТ «Укрзалізниця». З копії листа члена правління ПАТ «Укрзалізниця» № Ц-2-3/5439-19 від 23.09.2016 року вбачається, що майно станції Часів Яр закріплене за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки . 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».
16 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду вирішила виключну правову проблему у справі № 910/5953/17 щодо питання правонаступництва АТ «Укрзалізниця» за боргами державних підприємств залізничної галузі (зокрема, ДП «Донецька залізниця»), шляхом злиття яких було створене це товариство.
Велика Палата ВС зазначила, що при реорганізації відбувається універсальне правонаступництво, коли все майно, права та обов`язки юридичної особи, яка припиняється, переходять до правонаступників. При злитті є лише один правонаступник, який набуває не окремі, визначені в акті приймання-передачі активи та зобов`язання юридичних осіб, які припиняються, а всю їх сукупність. Тому АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх державних підприємств залізничної галузі (зокрема, ДП «Донецька залізниця»), шляхом злиття яких було створене це товариство.
Велика Палата ВС також визначила, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ – 21 жовтня 2015 року.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, скасовуючи у цій справі 07 жовтня 2020 року постанову Донецького апеляційного суду від 25.06.2019 року Верховний Суд із посиланням на висновок Великої Палати ВС зазначив, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця».    
Згідно ч.1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку з приводу належності відповідача, який на праві господарського відання володіє майном станції Часів Яр (джерелом підвищеної небезпеки) та є відповідальним згідно із положеннями ст. 1187 ЦК України за шкоду заподіяну ним.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
     За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню та частковій зміні у зв`язку із неправильним застосування норм матеріального права.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено,що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частин 1 та 6 статті 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
     АТ «Укрзалізниця» при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір платіжним дорученням №1614240 від 20 лютого 2019 року в сумі 3154,17 грн. та платіжним дорученням №1782162 від 23 квітня 2019 року в сумі 4622,06 грн.
    Позивач звільнений від сплати судового збору.  Позовні вимоги задоволено частково (39,51%), а тому з АТ «Укрзалізниця» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2044,31 грн..
    Так як апеляційна скарга задоволена   частково (60,49%), тому  переплачений  АТ «Укрзалізниця»  судовий збір  за подачу апеляційної скарги  слід   компенсувати за рахунок держави в розмірі 4694,77 грн.. 
     Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги  та часткове скасування рішення суду і ухвалення в цій частині нового про часткову відмову у задоволенні позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору, то є підстави враховуючи положення ст.141 ЦПК України щодо взаємозарахування. Таким чином поверненню на користь   відповідача підлягає   судовий збір  в розмірі 2650,46 грн.(4694,77-2044,31).
    Так як питання щодо судового збору судом першої інстанції вирішено  додатковим  рішенням    від 13 березня 2019 року, то воно підлягає скасуванню у зв`язку із перерахунком судового збору апеляційною інстанцією.

      Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

      Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
      Рішення Артемівського міськрайонного суду  від 12 грудня 2018 року в частині стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у рахунок відшкодування шкоди за період з 06.06.2014 року по 06.06.2017 року 10278 грн. - по 5139 грн. на кожного   та  в частині  стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1   у рахунок відшкодування шкоди,завданої смертю потерпілого, по 142,75 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягненням малолітнім сином ОСОБА_6 чотирнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.
      У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у рахунок відшкодування шкоди за період з 06.06.2014 року по 06.06.2017 року 10278 грн. - по 5139 грн. на кожного та  в частині  стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1   у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, по 142,75 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягнення малолітнім сином ОСОБА_6 чотирнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1   відмовити.
       Рішення Артемівського міськрайонного суду  від 12 грудня 2018 року у частині стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , як законного представника  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, по 142,75 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягнення малолітнім сином ОСОБА_6 вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5   та дати початку стягнення  змінити. 
      Зазначивши розмір відшкодування шкоди в 123(сто двадцять три) гривні 56 копійок  щомісячно, починаючи з 06 червня 2017 року  замість 142,75 грн. та 07 червня 2017 року.
      Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» сплачений товариством судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції  в розмірі 2650,46 грн.  за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
     В іншій частині рішення залишити  без змін.
     Додаткове  рішення Артемівського міськрайонного суду  від 13 березня 2019 року скасувати.
     Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

     Судді: