ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" листопада 2020 р.           Справа№ 911/232/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно з  протоколом судового засідання від 23.11.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу    Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"
на рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 (повний текст рішення складено 17.07.2020)
у справі № 911/232/20 (суддя - Заєць Д.Г.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Київобленерго"
до Трипільської сільської ради Обухівського району
про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року  Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (змінено назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою  до Трипільської сільської ради Обухівського району (далі - відповідач) про стягнення 106146,72 грн., з яких: 26544,28 грн. дебіторська  заборгованість за спожиту активну електроенергію, 9,35 грн. заборгованість по оплаті за перетікання реактивної електроенергії, 29990,71 грн. заборгованість по платі за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, 13531,83 грн. пені, 2625,31 грн. 3% річних, 13922,14 грн. нарахування за порушення ПКЕЕ згідно з  Актом про порушення №К031727 від 25.02.2016.  
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №339 від 11.09.2007 в частині оплати за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірної величини споживання електричної енергії та нарахувань за порушення ПКЕЕ згідно з актом  про порушення №К031727 від 25.02.2016. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.07.2020  позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (змінено назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") до Трипільської сільської ради про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з Трипільської сільської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (змінено назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") 26544  грн. 28 коп. дебіторської заборгованості за активну електроенергію, 9 грн. 35 коп. заборгованості по оплаті за перетікання реактивної електроенергії, 29990 грн. 71 коп. заборгованості по оплаті за перевищення договірної величини, 1372 грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору. 
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо оплати за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірної величини споживання електричної енергії та перетікання реактивної енергії не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 13992,14 грн. за порушення ПКЕЕ згідно з актом про порушення №К031727 від 25.02.2016 та стягнення пені у розмірі 13  531,83 грн., суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності протягом якого позивач мав право звернутися з вказаними вимогами.
Рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні стягнення 3% річних у розмірі 2625,31 грн. мотивовано тим, що у суду відсутня можливість здійснити розрахунок чи перевірити наданий позивачем розрахунок, у зв`язку з тим, що позивачем не надано детального розрахунку із зазначенням розміру заборгованості на яку нараховуються 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (змінено назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") звернулось до Північного апеляційного господарського суду з  апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує, що в результаті неоплати відповідачем рахунків-фактур у відповідача утворилась дебіторська заборгованість за активну електроенергію у розмірі 26544,28 грн., 9,35 грн. з оплати за перетікання реактивної електроенергії, а також 29990,71 грн. за перевищення договірної величини за період з 27.12.2017 по 25.04.2018. Також, у зв`язку із порушенням відповідачем термінів оплати за договором позивачем нараховано пеню за період з 06.03.2018  по 05.07.2019  у розмірі 13531,83 грн. та згідно із статтею 625 Цивільного кодексу  України 3% річних за період з 30.05.2017  по 07.10.2019  у розмірі 2625,31 грн. Скаржник наголошує, що заявлені суми заборгованості підтверджені актом звіряння розрахунків, рахунками-фактури та розширеною оборотно-сальдовою відомістю.
Щодо позовної давності апелянт зазначає, що підписання акту перериває строк позовної давності, оскільки свідчить про визнання боргу. Крім того, відповідач продовжував частково та систематично погашати заборгованість перед позивачем, що також свідчить про визнання останнім боргу та відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 20.10.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що матеріали справи не містять первинних документів, а саме звітів про використану електроенергію та  актів приймання-передачі, які б свідчили про факт постачання позивачем електроенергії. Відповідач звертає увагу, що акт звіряння від 23.09.2019 не є первинною бухгалтерською документацією та не може вважатися належним доказом у справі, а його підписання не перериває строк позовної давності.
Трипільська сільська рада Обухівського району вказує, що  вимога позивача про стягнення пені за період з 06.03.2018 по 24.01.2019 є необґрунтованою, оскільки подана до суду з порушенням встановленого статтею  258 Цивільного кодексу України річного строку.
Щодо нарахування за порушення ПКЕЕ згідно з актом про порушення в сумі 13 922,14 грн. відповідач зазначає, що ПАТ "Київобленерго" не було дотримано вимог щодо змісту та форми акту про порушення від 25.02.2016 №031727. Крім того, скаржником пропущено строк позовної давності протягом якого останній  мав право звернутися із вказаною вимогою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 справу №911/232/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" на рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі № 911/232/20 залишено без руху. 
15.09.2020 представником Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" подано заяву про усунення недоліків, до якої додано оригінал платіжного доручення № 2010011601 на суму 3 153 грн. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 поновлено Приватному акціонерному товариству "Київобленерго" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі № 911/232/20,  відкрито апеляційне провадження  та справу призначено до розгляду на 02.11.2020.
У судовому засіданні 02.11.2020 протокольною ухвалою змінено назву Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 оголошено  перерву в розгляді справи до 23.11.2020.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М.  на лікарняному,  для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 прийнято справу №911/232/20 до провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" на рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020  у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2020 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення  позову.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2020 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.09.2007 між Закритим акціонерним товариством "А.Е.С.Київобленерго", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (змінено назву на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") (постачальник) та Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №339 з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами (далі - договір).   
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 91 кВт., а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії встановлюється сторонами згідно "Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", що є невід`ємною частиною даного договору (пункт 1.2 договору).
Згідно з підпунктами 2.3.3, 2.3.4 пункту 2.3 договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку №6 "Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку". Здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з умовами додатку №5(5а) "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".  Надавати постачальнику відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік з помісячним розподілом до 1-го жовтня поточного року за формою додатку №2 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу" (пп. 2.3.8. п. 2.3 договору).
Пунктом 2.1 додатку №4 до договору "Порядок розрахунку за активну електроенергію" передбачено, що остаточний розрахунок по виставленому рахунку за спожиту електричну енергію здійснюється в розмірі 100% на протязі 3 (трьох) операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду.     
У підпунктах 4.2.1, 4.2.2 пункту 4.2 договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених в додатку №4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість фактично спожитої та договірної величин. При цьому, плата за перевищення договірної величини потужності із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50000 кВт.год і не більше. 
Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляду умов. Договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, які виникли відповідно до даного договору (пункт 9.4 договору).
Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказав, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання за договором про постачання електричної енергії №339 від 11.09.2007, у зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 106146,72 грн., яка складається із заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 26544,28 грн., заборгованості по оплаті за перетікання реактивної електроенергії у сумі 9,35 грн., заборгованості по платі за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у сумі 29990,71 грн., пені у сумі 13531,83 грн., 3% річних у розмірі 2625,31 грн. та 13922,14 грн. нарахування за порушення ПКЕЕ згідно з актом про порушення №К031727 від 25.02.2016.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Відповідно до частин 2, 3  статті 4 Господарського процесуального кодексу України    юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Як встановлено у  статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до   статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відносини між юридичними споживачами та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), які затверджені Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року №28 та Правилами роздрібного ринку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ), які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312. 
Згідно з пунктом 1.3 ПКЕЕ постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.
Пунктом 1.2 ПРРЕЕ передбачено, що договірна величина споживання електричної енергії - це узгоджена в договорі між електропостачальником і споживачем величина обсягу електричної енергії на відповідний розрахунковий період.
Постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між споживачем та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом (пункт 1.3 ПКЕЕ).
Відповідно до пункту 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).
Суд першої інстанції встановив, що 23.09.2019 між сторонами підписано акт звіряння розрахунків, в якому сторони погодили, що заборгованість Трипільської сільської ради Обухівського району складає 106  146,72 грн.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі 910/1389/18.
Колегія суддів вказує, що акт звірки взаємних розрахунків від 23.09.2019 підписаний зі сторони боржника керівником ради Хапковою В.І. та скріплений печаткою Трипільської сільської ради Обухівського району.
Місцевий господарський суд встановив, що в акті від 23.09.2019 сторони зазначили відомості бухгалтерських обліків, рахунки-фактури відповідно до яких виникла заборгованість (№8923917077 від 19.12.2017;  №8876737803 від 19.02.2018;  №8927041304 від 18.04.2018; №8546897243 від 17.12.2018;  №8348595532 від 19.07.2018; №8277532712 від 04.08.2016) та погодили сальдо розрахунків за договором, у частині оплати вартості електричної енергії.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відповідачем утворилась дебіторська заборгованість за активну електроенергію у розмірі 26544,28 грн., заборгованість з оплати за перетікання реактивної електроенергії у розмірі 9,35 грн., а також заборгованість за перевищення договірної величини за період з 27.12.2017 по 25.04.2018 у розмірі 29990,71 грн., що підтверджується рахунками-фактурами №6362465772 від 22.10.2019, №6119004999 від 19.02.2020 та актом звіряння розрахунків від 23.09.2019.
У зв`язку з тим, що відповідач не надав докази погашення заборгованості за спожиту електроенергію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення 26544,28 грн. дебіторської заборгованості за активну електроенергію, 9,35 грн. заборгованості з оплати за перетікання реактивної електроенергії, 29990,71 грн. заборгованості за перевищення договірної величини за період з 27.12.2017 по 25.04.2018 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем визнано заборгованість у розмірі  29990,71 грн. за перевищення договірної величини за період з 27.12.2017 по 25.04.2018, що підтверджується довідкою про використану електроенергію за період з грудня 2017 по травень 2018 (т. 1; а.с. 229).
Позивач також просив стягнути з відповідача 13992,14 грн. за порушення ПКЕЕ згідно з актом про порушення №К031727 від 25.02.2016.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування у справі наслідків спливу строку позовної давності щодо вимоги про стягнення 13992,14 грн.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 
Тлумачення статті 264 Цивільного кодексу України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
Звернення кредитора із заявою до боржника після спливу позовної давності до пред`явлених позивачем вимог не є підставою для переривання позовної давності. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі №6-1996цс16.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги підписаний акт звіряння розрахунків від 23.09.2019, оскільки акт про порушення №К031727 на суму 13992,14 грн., складено 25.02.2016, в той час, як акт звіряння розрахунків (у тому числі на суму 13992,14 грн.) складено та підписано сторонами 23.09.2019, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності до пред`явленої позивачем вимоги, що виключає переривання строків позовної давності. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за порушення ПКЕЕ згідно з актом про порушення №К031727 від 25.02.2016. 
Таким чином, вимога позивача про стягнення 13992,14 грн. за порушення ПКЕЕ згідно з актом про порушення №К031727 від 25.02.2016 не підлягає задоволенню, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. 
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 13  531,83 грн. пені за період з 06.03.2018 по 05.07.2019.
Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.
В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).
Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Згідно з ч. 6  ст. 232 Господарського кодексу України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому,  передбачений приписом ч. 6  ст. 232 ГК України  строк за порушення грошових зобов`язань, не є позовною давністю, а є періодом часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.
Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.  
Відповідно до п. 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених в додатку №4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлено, що до стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну скорочену позовну давність в один рік.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про застосування у справі наслідків спливу строку позовної давності.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що спеціальний строк позовної давності в один рік, протягом якого позивач мав право звернутися з вимогою про стягнення пені сплив щодо кожної зі складових суми заборгованості.
З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 13531,83 грн., у зв`язку з пропущенням спеціального строку позовної давності.
Позивач також просив стягнути з відповідача 2625,31 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 30.05.2017 по 07.10.2019. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних, суд вказав, що позивач не надав детальний розрахунок  із зазначенням розміру заборгованості на яку нараховуються 3% річних.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних, з огляду на наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за договором за період з 30.05.2017 по 07.10.2019 (т. 1; а.с. 215-219), колегія суддів встановила, що позивач провів розрахунок трьох відсотків річних арифметично та методологічно правильно, вірно визначив розмір та заявив вимоги про стягнення трьох відсотків річних в межах строку позовної давності. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок позивача про стягнення трьох відсотків річних у сумі  2625,31 грн.  є арифметично правильним, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.
Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що  рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі № 911/232/20 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача  трьох відсотків річних у розмірі 2625,31 грн., з ухваленням нового рішення  у цій частині про задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно  до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі № 911/232/20 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача  трьох відсотків річних у розмірі 2625,31 грн., з ухваленням нового рішення  у цій частині про задоволення позову.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене вище та керуючись статтями     129,     240,     269,     275,     277,     281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" на рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі №911/232/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі № 911/232/20 скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача  2625,31 грн.  трьох відсотків річних та прийняти у цій частині нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.
Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:
Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Трипільської сільської ради (08722, Київська область, Обухівський район, с. Трипілля, вул. Шевченка, буд. 85, код ЄДРПОУ 04361433) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 2-Б, код ЄДРПОУ 23243188) 26544 (двадцять шість тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 28 коп. дебіторської заборгованості за активну електроенергію, 9 (дев`ять) грн. 35 коп. заборгованості по оплаті за перетікання реактивної електроенергії, 29990 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 71 коп. заборгованості по оплаті за перевищення договірної величини, 2 625 (дві тисячі шістсот двадцять п`ять) грн. 31 коп. трьох відсотків річних, 1  435 (одну тисячу чотириста тридцять п`ять) грн. 81 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, 2  153 (дві тисячі сто п`ятдесят три) грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Видати наказ.
Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.
Матеріали справи №911/232/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови підписано 24.11.2020.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім