ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/4619/19

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Подобєда І.М., 
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Камишникова Ю.М., довіреність №  7/10-3654  від 19.12.2019 р.,  представник;
від відповідача-2: Горб О.В., ордер серія ДП № 2603/007  від 07.01.2020 р.,  адвокат;
представники відповідача -1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" та Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020, ухвалене колегією суддів: Новікова Р.Г. (головуючий, доповідач), судді – Красота О.І., Татарчук В.О., повний текст якого складений 15.06.2020, у справі №904/4619/19 
за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до відповідача-1: Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, с. Новоолександрівка Дніпровського району Дніпропетровської області
відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д", м. Дніпро  
про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №10 від 17.02.1999 "Про переадресування земельної ділянки з ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська на акціонерне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д"; 
- визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273, виданий Акціонерному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д";
- скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092 в Книзі записів державних актів за №1273;
- зобов`язання ПАТ "ЦВЕК-Д" усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, якою користується ПАТ "ЦВЕК-Д" (Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне, комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д") на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 року І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273 (з урахуванням заяви про зміну предмету позову №7/11-5582 від 16.12.2019),
ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада м. Дніпро (далі - Позивач) звернулась до Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі – Відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д2 (далі – Відповідач-2) з позовом про (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, поданої до суду 17.12.2019):
- визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області “Про переадресування земельної ділянки з ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська на акціонерне товариство закритого типу “ЦВЕК-Д” №10 від 17.02.1999; 
- визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, номер державної реєстрації 1273, виданий Акціонерному товариству закритого типу “ЦВЕК-Д”; 
- скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею І-ДП від 19.03.1999 №005092 в Книзі записів державних актів за №1273;
- зобов`язання ПАТ "ЦВЕК-Д" усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, якою користується ПАТ "ЦВЕК-Д" (Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне, комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д") на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилався на перевищення Відповідачем-1 своїх повноважень, порушення відповідачами прав власника земельної ділянки, позбавлення власника земельної ділянки - територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, повноважень, передбачених статтею 12 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Публічне акціонерне товариство "ЦВЕК-Д", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,       нез`ясування обставин справи, при недоведеності обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи, просить рішення суду визнати нечинним у частині:
- визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровської області;
- визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273, виданий Акціонерному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д";
- скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273, виданий Акціонерному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д",
та закрити провадження в цій частині.
В іншій частині – рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 по справі №904/4619/19 – залишити без змін. 
З огляду на зміст апеляційної скарги Відповідача-2, останній не погоджується з мотивами (мотивувальною частиною) ухваленого рішення суду першої інстанції. 
При цьому, в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом помилково зроблено висновок, що спірна земельна ділянка знаходилась в межах міста Дніпропетровськ станом на 1999 рік, через що виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради не мав повноважень на розпорядження нею, оскільки єдиними доказами щодо розташування земельної ділянки в межах м. Дніпропетровськ (м. Дніпро) на момент прийняття оспорюванного рішення може бути тільки витяг із Державного земельного кадастру про межу м. Дніпропетровська, станом на 1999 рік (якого Позивачем не надано) та витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку Відповідача-2.
Висновок суду стосовно розпорядження земельною ділянкою Новоолександрівською радою є помилковим, оскільки в даному випадку відсутній сам факт передачі земельної ділянки, а лише було здійснено оформлення набутих раніше прав на земельну ділянку під розширення існуючої бази (ст.30 ЗКУ), які перейшли шляхом корпоратизації до підприємства Відповідача-2.
У частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області судом розглянуто спір між двома суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації делегованих Державою управлінських функцій в сфері земельних відносин, що за приписами п.1 ч. 3 ст.19 КАС України є компетенцією та завданням адміністративного судочинства в Україні.
Зазначає, що підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право Позивача на користування і розпорядження індивідуально визначеним майном. Зі свого боку, Позивач не надав суду документальних підтверджень щодо права власності, титульного володіння, або користування спірною земельною ділянкою. Відтак, через відсутність кваліфікуючих ознак, п.4 позовної заяви Позивача за визначенням не може розглядатись як негаторний позов, ще й з урахуванням законних прав Відповідача-2 на земельну ділянку.

Позивач, Дніпровська міська рада, у відзиві на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" проти її задоволення заперечив, зазначив, що такого поняття, як "переадресування", не існувало в Земельному кодексі ні на час ухвалення відповідного рішення, ні на час надання державного акту.
Відповідачем-2 не було зареєстровано спірну земельну ділянку у відповідності до норм чинного законодавства, про що свідчить лист Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 10.06.2019 №3/15-270 та лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01.07.2019 № 18-4-0.221-4807/2-19, в яких зазначено, що згідно даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка, на яку видано державний акт Відповідачу-2 не сформована, кадастровий номер не присвоєно, право власності або користування у Державному реєстрі земель, станом на 31.12.2012, не зареєстровано.
Оскільки Відповідачем-2 не було зареєстровано у визначеному порядку право користування спірною земельною ділянкою у Державному реєстрі земель, тому і не має підстав стверджувати, що у Відповідача-2 фактично виникло таке право.
Відповідачем-2 не було надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції щодо виключення з меж міста Дніпра спірної земельної ділянки та, відповідно, права Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області здійснювати розпорядження зазначеною земельною ділянкою.
Лист Управління капітального будівництва виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 23.01.79 №6/29, адресований директору Д/Ф інституту "Укрземпроект" не свідчить про те, що цей лист є волевиявленням Дніпровської міської ради щодо виключення з меж міста Дніпра спірної земельної ділянки.

Також, не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Дніпровська міська рада, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,       нез`ясування обставин справи, при недоведеності обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
При цьому, в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що господарським судом неправильного вирішено справу в частині застосування строків позовної давності до позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №10 від 17.02.1999 та визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092.
Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ПАТ "ЦВЕК-Д" усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, судом не було взято до уваги доводи позивача щодо відповідності обраного способу захисту та висновків викладених у Постановах Верховного Суду.
А саме, звернувшись з зазначеною негаторною вимогою Дніпровська міська рада мала на меті усунення триваючих порушень з боку відповідачів. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.
При цьому, негаторний позов може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Такі правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц. У цих постановах немає посилань, щодо застосування певних норм права лише для земель водного фонду.
З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає, що строк позовної давності до даних правовідносин не застосовується.
Посилається на суперечливість рішення суду, у якому встановлено, що оскаржуване рішення Новоолександрівської сільської ради є протиправним та таким, що порушує право міської ради, як законного власника спірної земельної ділянки, однак одночасно зазначено, що позивач не є фактичним володільцем спірної земельної ділянки.
Вважає обґрунтованим своє звернення до суду саме з негаторним, а не віндікаційним позовом, оскільки право власності на спірну земельну ділянку за Дніпровською міською радою не припинялося, та не відбулась ні реєстрація, ні перереєстрація цього права за Відповідачем-2.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 залишено без руху у зв`язку зі сплатою судового збору не у повному обсязі, з визначенням суми доплати 126 грн та не поданням представником апелянта відповідних доказів представництва в суді апеляційної інстанції. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2020 (у складі колегії суддів: Іванова О.Г. (головуючий, доповідач), Подобєда І.М., Березкіної О.В.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 15.09.2020.
Ухвалою суду від 29.07.2020 (колегія суддів: головуючий, доповідач – Іванов О.Г., судді – Березкіна О.В., Подобєд І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою       Дніпровської міської ради на рішення       Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19; приєднано скаргу Позивача до апеляційної скарги Відповідача-2 для розгляду в одному апеляційному провадженні; розгляд справи призначений в судовому засіданні на 15.09.2020. 
14.09.2020 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту       2.4.6       Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/4619/19 у зв`язку з       відпусткою судді Березкіної О.В.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020, для розгляду справи №904/4619/19 обрано колегію суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Подобєд І.М., якою 15.09.2020 дану справу прийнято до свого провадження.
У судовому засіданні 15.09.2020 оголошено перерву до 13.10.2020.
У судовому засіданні 13.10.2020 оголошено перерву до 20.10.2020.
У судовому засіданні 20.10.2020 року Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Дніпровської міської ради задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Пунктом 2 рішення Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 21.09.1978 №556 "Про відведення земельних ділянок підприємства та організаціям" з метою встановлення природної межі між м. Дніпропетровськом й Дослідним господарством "Всесоюзний науково-дослідний інститут кукурудзи" вирішено здійснити передачу земель: 
- м. Дніпропетровську під будівництво об`єктів комунальної зони для житлового масиву "Тополь-2" - 13,5 га землі; 
- Дослідному господарству "Всесоюзний науково-дослідний інститут кукурудзи" - 7,3 га ріллі для сільськогосподарського використання (т. 1 а.с. 192-194, т. 2 а.с. 38-42).

Розпорядженням Ради Міністрів УРСР №811-р від 11.12.1978 прийнято пропозиції облвиконкомів про вилучення з користування землекористувачів земель та надання їх підприємствам, установам і організаціям під будівництво об`єктів зрошувальних систем, ліній електропередач, автошляхів, трубопроводів, промислових об`єктів та для інших потреб на умовах і в розмірах згідно з додатком. 
Так, Дніпропетровському міськвиконкому для використання у складі земель міста Дніпропетровська надавалось 13,5 га із земель Дослідного господарства Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи за умови передачі дослідному господарству 7,3 га ріллі із земель міста Дніпропетровська.
Отже, вирішено провести обмін земельними ділянками шляхом вилучення та передачі, між землями м. Дніпропетровська та землями Дослідного господарства "Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи": 
          - м. Дніпропетровську - 13,5 га землі; 
          - Дослідному господарству "Всесоюзний науково-дослідний інститут кукурудзи"  - 7,3 га ріллі з земель м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 181, 183).
          
Листом №8-29 від 03.01.1979 Дніпропетровське обласне управління сільського господарства повідомило Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів про затвердження розпорядженням Ради Міністрів УРСР №811-р від 11.12.1978 рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів №556 від 21.09.1978 та доручило: 
-  Дніпропетровському міськвиконкому, Управлінню капітального будівництва Дніпропетровського міськвиконкому: виконати умови відводу земель згідно із рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 21.09.1978 №556, яке затверджене Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 11.12.1978 №811, зокрема, щодо передачі Дослідному господарству ВНДІ кукурудзи 7,3 га ріллі з земель м. Дніпропетровська;
- Дніпропетровському філіалу інституту землеустрою "УКРЗЕМПРОЕКТ", Дніпропетровському районному управлінню сільського господарства відвести земельні ділянки в натурі, видати документи на право користування землею, внести зміни в планово-картографічні матеріали та земельно-облікову документацію (т. 2 а.с. 36, 37).  
Згідно листа Управління капітального будівництва виконкому Дніпропетровської міської ради від 23.01.1979 №6/29 до Дніпропетровської філії республіканського інституту землеустрою "УКРЗЕМПРОЕКТ" було доручено здійснити обмін зазначеними земельними ділянками в натурі та надати документи на право користування землею, при цьому, документи на право користування землею оформити Дніпропетровському міськвиконкому (т. 1 а.с. 189).
Журналом виміряння кутів і довжин ліній теодолідних ходів зафіксовано перенесення в натуру проекту обміну земельних ділянок між Дослідним господарством ВНДІ кукурудзи та м. Дніпропетровськом у Дніпропетровському районі (т. 2 а.с. 47-52).
Відповідно до акту перенесення в натуру проекту відводу земельної ділянки Управлінню капітального будівництва Дніпропетровського міськвиконкому від 27.06.1979 було перенесено в натуру проект відводу земельної ділянки площею 13,6 га в постійне користування для будівництва ЛЕП-35кв до п/ст. "Комунальна" з передачею Дослідному господарству Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи за рахунок орних земель міста Дніпропетровська в якості компенсації 7,3 га ріллі (т. 2 а.с. 53).
Цей акт без жодних зауважень підписано:
- інженером – землевпорядником Дніпропетровської філії республіканського інституту землеустрою "УКРЗЕМПРОЕКТ";
- представником управління сільського господарства Дніпропетровського району Дніпропетровської області;
- представником Дослідного господарства ВНДІ кукурудзи;           
- представниками Позивача: ревізором - землеміром м. Дніпропетровська та головним інженером Управління капітального будівництва Дніпропетровського міськвиконкому.
За результатами перенесення в натуру проекту відводу земельної ділянки та обміну земельними ділянками між Дослідним господарством ВНДІ кукурудзи та м. Дніпропетровськом Дніпропетровською філією республіканського інституту землеустрою "УКРЗЕМПРОЕКТ" складено технічний звіт (т. 2 а.с. 34).
Рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів №23 від 25.01.1980 затверджений план внутрігосподарського землеустрою Дослідного господарства ВНДІ Дніпропетровського району, відповідно до якого ділянка площею 3,2 га використовувалася під огородами робітників та службовців (т. 1 а.с. 158-159). 
Актом вибору та обстеження земельної ділянки під розширення виробничої бази РБУ зв`язку від 03.11.1994 встановлено, що земельна ділянка площею 3,2 га із земель НПО "Дніпро" використовується під огороди, примикає до виробничо-адміністративних будівель РСУ (т. 1 а.с. 154-155).
30.11.1994 за рішенням орендарів Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку (РБУ зв`язку), було створено акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д", в подальшому перейменованого в Приватне акціонерне товариство "ЦВЕК-Д" (Відповідач-2).
Рішенням VI сесії XXII скликання Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 25.01.1996 за згодою землекористувача, Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку було відведено у постійне користування земельну ділянку площею 3,2 га для розширення виробничої бази, за рахунок земель обмінного фонду, здійсненого у 1979 році між Дніпропетровським районом Дніпропетровської області та містом Дніпропетровськ, що знаходиться в меліоративному стані (т. 1 а.с. 149).
На підставі цього рішення Ремонтно-будівельному управлінню зв`язку виданий державний акт на право постійного користування землею площею 3,2 га серія ДП ДН 000077 від 26.01.1996, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №817 (т. 1 а.с. 146-148).
Згідно з рішенням Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району №10 від 17.02.1999 за результатами розгляду клопотання Акціонерного проектно-будівельного та експлуатаційного комерційного товариства закритого типу "ЦВЕК-Д" у зв`язку з приватизацією державного майна Ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська було вирішено переадресувати земельну ділянку з Ремонтно-будівельного управління зв`язку на Акціонерне проектно-будівельне та експлуатаційне комерційне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д" (т. 1 а.с. 153).
На підставі цього рішення Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровського району виданий державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273. Цей акт посвідчував надання у постійне користування Акціонерному проектно-будівельному та експлуатаційному комерційному товариству закритого типу "ЦВЕК-Д" земельної ділянки площею 3,2 га для розширення виробничої бази (т. 1 а.с. 150-152).
Довідкою Дніпропетровського районного відділу земельних ресурсів № 4213 від 23.12.2004 підтверджено, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району і відповідно до Ф-6зем знаходиться у постійному користуванні Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" (т. 1 а.с. 156). 

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про зміну меж міста Дніпропетровська" №2641-ІІІ від 11.07.2001 вирішено включити у межі міста Дніпропетровська Дніпропетровської області 14,0 гектара земель Горківської сільради, 427,7 гектара земель Новоолександрівської сільради, 57,1 гектара земель Олександрівської сільради, 107,8 гектара земель Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району, 2048,1 гектара земель, які безпосередньо знаходяться у підпорядкуванні Дніпропетровської районної ради (в тому числі 1386,9 гектара земель, що знаходяться в межах міста Дніпропетровська), та затвердити межі міста Дніпропетровська загальною площею 40507,7 гектара.
На підставі цієї постанови розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради №265-р від 13.11.2001 запропоновано Дніпропетровській міській раді вжити заходи зі встановлення у 2002 році меж м. Дніпропетровська на місцевості, а Дніпропетровській районній раді – взяти участь у встановленому порядку у проведенні робіт щодо встановлення меж міста Дніпропетровська на місцевості.
Згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради №54/31 від 30.11.2005 до площі міста додатково включаються 2654,67 га земель та встановлено, що з 01.01.2006 площа м. Дніпропетровська становитиме 40507,67 га.
Пунктом 4 цього рішення доручено комітету земельних відносин міської ради та Дніпропетровському міському управлінню земельних ресурсів звернутись до Дніпропетровської районної ради щодо надання інформації про власників землі, землекористувачів та орендарів, земельні ділянки яких увійшли до складу земель міста, щодо яких були оформлені документи на право користування за рішенням селищних або сільських рад.

В березні 2019 року на адресу Дніпровської міської ради надійшов лист Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" №27 від 26.03.2019 із запереченнями щодо намірів міської ради розпорядитись земельною ділянкою в районі кладовища по Запорізькому шосе, 55а зі сторони вул. Аеропортівської та вул. Старокодацької для будівництва крематорію. В обґрунтування таких заперечень товариство посилалось на Державний акт на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999 та наявність права користування цією земельною ділянкою (т. 1 а.с. 29).
Відповідно до листів Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №3/15-308 від 10.07.2019 та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №18-4-0.221-4807/2-19 від 01.07.2019 за матеріалами містобудівного кадастру спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Дніпра (т. 1 а.с. 23, 24).
Відповідно до листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №18-4-0.38-1320/107-19 від 16.09.2019 спірна земельна ділянка згідно з проектом встановлення-відновлення меж м. Дніпропетровська та планом меж землекористування належить до земель м. Дніпропетровська. Межа міста Дніпро, що проходить вздовж спірної земельної ділянки, встановлена в 1970 році та не змінювалась до часу надання листа - відповіді жодним нормативним документом (т. 1 а.с. 17).
Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та стверджує про розташування в межах міста Дніпро земельної ділянки площею 3,2 га, право користування якою оформлено Державним актом на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999. Тому Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області не мав повноважень розпоряджатись спірною земельною ділянкою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд послався на листи Головного архітектурно-планувального управління №3/15-308 від 10.07.2019 та Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №18-4-0.38-1320/107-19 від 16.09.2019, №№18-4-0.38-2025/107-19 від 12.12.2019, у яких вказано, що згідно матеріалів містобудівного кадастру межа міста Дніпра проходить вздовж земельної ділянки, вказаної у державному акті, встановлена у 1970 році та не змінювалась. Земельна ділянка знаходиться в межах міста Дніпро.
Через що, суд констатував, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Дніпропетровський міськвиконком належним чином виконав умови відводу земель згідно рішення Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 21.09.1978 №556 та документально оформив передачу Дослідному господарству Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи в якості компенсації 7,3 га ріллі за рахунок орних земель міста Дніпропетровськ.
Тому суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка знаходилась в межах міста Дніпропетровськ станом на 1999 рік, через що виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради не мав повноважень на розпорядження нею.
В той же час, суд застосував наслідки спливу позовної давності та відмовив у задоволенні вимог про:
- визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №10 від 17.02.1999 “Про переадресування земельної ділянки з ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська на акціонерне товариство закритого типу “ЦВЕК-Д”;
- визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273, виданий Акціонерному товариству закритого типу “ЦВЕК-Д”; 
- скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 І-ДП №005092 в Книзі записів державних актів за №1273.
З огляду на те, що в даному випадку, Позивач не є фактичним володільцем спірної земельної ділянки, земельна ділянка не належить до земель водного фонду, тому суд відмовив в задоволенні негаторного позову про зобов`язання ПАТ “ЦВЕК-Д” усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, якою користується ПАТ “ЦВЕК-Д” на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999 року І-ДП №005092, номер державної реєстрації 1273.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 143 Конституції України органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.
Нормами ст. 13, 142 Конституції України передбачено виключне право органу місцевого самоврядування від імені територіальної громади самостійно розпоряджатися землею, яка є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, оскільки доходи від її використання є складовими у формуванні доходів місцевого бюджету.
Згідно зі статтею 1 Земельного кодексу України та статтею 14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується.

За змістом        статті 19 Конституції України      органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України.
Згідно п. 1      статті 23 ГК України      органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб`єктів господарювання виключно в межах, визначених         Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб`єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України       суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Обраний Позивачем спосіб захисту у формі його матеріально-правової      вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №10 від 17.02.1999;  визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею від 19.03.1999; скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею, відповідає частині другій      статті 20 Господарського кодексу України, згідно з якою кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Згідно діючого на той час Земельного кодексу Української РСР від 14.10.1977, а саме ст. 84, до земель міст належать всі землі, що розташовані в межах міста.
Відповідно до ст. 85 Земельного кодексу Української РСР від 14.10.1977 межа міста - зовнішня межа земель міста, яка відмежовує їх від інших земель єдиного державного земельного фонду і визначається на основі генерального плану або техніко-економічних основ розвитку міста.
Межа міст, генеральні плани яких підлягають затвердженню Радою Міністрів Української РСР, встановлюється і змінюється Президією Верховної Ради Української РСР. Межа інших міст встановлюється і змінюється виконавчими комітетами обласних Рад депутатів трудящих.
Судом першої інстанції висновок щодо розташування спірної земельної ділянки на момент переоформлення права постійного користування землею у 1999 році в межах міста Дніпропетровська зроблено на підставі наступних доказів:
- листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради №3/15-308 від 10.07.2019 (структурного підрозділу Позивача), яке повідомило Позивача, що немає можливості достовірно визначити місце розташування земельної ділянки, що належить Відповідачу-2;
- листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області №18-4-0.38-1320/107-19 від 16.09.2019;
- листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області №18-4-0.38-2025/107-19 від 12.12.2019, яким зроблено припущення, що спірна земельна ділянка знаходиться в м. Дніпро, та була розташована на карті-схемі до складання проекту встановлення межі м. Дніпропетровська на планшеті №XXVIII.
          
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.
Так,          згідно до ч. 3 ст. 63 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) межа міста встановлюється і змінюється в порядку, що визначається Верховною Радою України. 
Згідно Постанови Верховної Ради України "Про зміну меж міста Дніпропетровська" №2641-111 від 11.07.2001 межа міста була встановлена тільки у 2005 році, про що було прийняте рішення Позивача №30.11.05 №54/31 "Про встановлення в натурі меж м. Дніпропетровська", тобто поспіль майже 5 років після прийняття спірного рішення Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району та майже 8 років після формування (створення об`єкту права за затвердженим проектом відведення) земельної ділянки Дніпропетровською районною радою народних депутатів, тобто таким же легітимним розпорядником землі з обсягом компетенції у сфері регулювання земельних відносин, як і Позивач на своїх територіях.
При цьому, у відсутності геодезичних даних про координати спірної земельної ділянки встановити, що спірна земельна ділянка знаходиться в м. Дніпро, та була розташована на карті-схемі до складання проекту встановлення межі м. Дніпропетровська на планшеті №XXVII, взагалі неможливо.
З огляду на викладене вище, інформація, надана в перелічених листах Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області стосовно встановлення межі м. Дніпропетровськ у 1970 році та відсутності нормативних її змін до цього часу, не підтверджена іншими доказами, через що викликає сумніві в її об`єктивності, з огляду на наявні в матеріалах справи наступні рішення компетентних органів щодо обміну земель у 1977 році.
          
Так, згідно диспозиції пункту 2 рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів №556 від 21.09.1978 з метою встановлення природної межі між містом Дніпропетровськ і дослідним господарством ВНДІ кукурудзи здійснити передачу земель...
Розпорядженням Ради Міністрів УРСР №811-р від 11.12.1978 затверджено рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів №556 від 21.09.1978 щодо передачі Дніпропетровському міськвиконкому для використання у складі земель міста Дніпропетровська 13,5 га із земель Дослідного господарства Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи за умови передачі дослідному господарству 7,3 га ріллі із земель міста Дніпропетровська          .
В подальшому, на підставі Технічного звіту про перенесення в натуру проекту відводу землі відбувся обмін землями району та міста, та в натурі фактично встановлена нова межа між адміністративно-територіальними утвореннями (землі Дослідного господарства ВНДІ кукурудзи знаходяться і знаходились у Дніпропетровському районі). 
Вочевидь, за актом перенесення в натуру проекту обміну земель: землі загальною площею 13,6 га перейшли у склад міста, а землі площею 7,3 га у склад Дніпропетровського району.
При цьому, Акт перенесення в натуру проекту відводу земельної ділянки Управлінню капітального будівництва Дніпропетровського міськвиконкому та Дослідному господарству ВНДІ кукурудзи від 27.06.1979 підписано представниками Позивача без жодних зауважень.
Яким чином та на кого в подальшому оформлені права на земельні ділянки - це питання, які виходять за рамки основного предмету доказування. 
          
Суд першої інстанції з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Дніпропетровський міськвиконком належним чином виконав умови відводу земель згідно вказаного рішення виконкому облради та документально оформив передачу Дослідному господарству Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи в якості компенсації 7,3 га ріллі за рахунок земель міста Дніпропетровськ, прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка знаходилась в межах міста Дніпропетровськ станом на 1999 рік.
Але, наявні в матеріалах справи:
- акт перенесення в натуру проекту обміну земельними ділянками підписаний, в тому числі, представником Позивача;
- план внутрігосподарського землеустрою дослідного господарства ВНИИК Дніпропетровського району (проект затверджений виконкомом Дніпропетровської районної ради народних депутатів №23 від 25.01.1980);
- акт вибору та обстеження земельної ділянки під розширення виробничої бази РБУ зв`язку від 03.11.1994;
- рішення Дніпропетровської районної ради про відведення земель РБУ зв`язку під розширення виробничої бази РБУ зв`язку від 25.01.1996
свідчать про інше, а саме про те, що спірна земельна ділянка станом на 1999 рік знаходилась в межах Дніпропетровського району Дніпропетровської області, оскільки зазначені рішення та офіційні акти обстеження визначають єдиного землекористувача - Дослідне господарство ВНИИК Дніпропетровського району.
При цьому, відсутність відповідних відомостей у Державному земельному кадастрі про зміну на підставі Акту перенесення в натуру проекту обміну земельними ділянками від 27.06.1979 межі м. Дніпропетровська, знаходиться поза межами компетенції Відповідача-2.
Виконання Дніпропетровським міськвиконком умов відводу земель згідно вказаного рішення виконкому облради та документальне оформлення передачі земель із внесенням відповідних змін до Державного земельного кадастру залежало виключно від належної організації роботи Позивачем та його суб`єктивної волі.

Колегія суддів погоджується з доводами Позивача про те, що лист Управління капітального будівництва виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 23.01.79 №6/29, адресований директору Д/Ф інституту "Укрземпроект" не свідчить про те, що цей лист є волевиявленням Дніпровської міської ради щодо виключення з меж міста Дніпра спірної земельної ділянки.
В той же час, доказами волевиявлення Дніпровської міської ради щодо виключення з меж міста Дніпра спірної земельної ділянки є зазначене вище розпорядження Ради Міністрів УРСР №811-р від 11.12.1978, яким затверджено рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів №556 від 21.09.1978 щодо обміну земельних ділянок.

З прийняттям Земельного кодексу України №2768-ІІІ від 21.10.2001 у ст.176 цього кодексу було зазначено, що межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.
Форма та порядок видачі державного акту України на межі адміністративно- територіального утворення встановлюються Верховною Радою України (статтю 176 було виключено на підставі Закону № 497-ІІІ від 02.06.2015).
Згідно з ч. 4 ст.173 ЗКУ (в діючій редакції) землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватись в комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки (статтю 173 доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 5245-VI від 06.09.2012).
Таким чином, з огляду на вищенаведене можливо констатувати, що єдиними доказами за основним предметом доказування за цією справою щодо розташування земельної ділянки в межах м. Дніпропетровськ (м. Дніпро) на момент прийняття оспорюванного рішення може бути тільки витяг із Державного земельного кадастру про межу м. Дніпропетровська, станом на 1999 рік та витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку Відповідача-2 (ч.4 ст.173 ЗКУ в діючий редакції).
Згідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Отже, на підставі недостатніх та недостовірних доказів судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що у 1999 році (на момент прийняття спірного рішення) існувала юридично закріплена межа міста Дніпропетровськ. 
В порушення ч. 1 ст.77 ГПК України судом прийняті докази, які не можуть встановлювати обставини стосовно основного предмету доказування, оскільки містобудівний кадастр, на який послався суд у своєму висновку, хоч і впливає на земельні відносини, але не є Державним земельним кадастром, або його складовою частиною в розумінні ст.96 ЗКУ N561-XII від 18.12.1990 (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) та ст.194 ЗКУ в діючій редакції. 
Витяг із Державного земельного кадастру про межу м. Дніпропетровська станом на 1999 рік в матеріалах справи відсутній, Позивачем навіть не повідомлено про наявність такого витягу. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Відповідача-2 про те, що правова позиція суду стосовно основного предмету доказування - знаходження даної земельної ділянки в межах міста Дніпропетровська на момент прийняття спірного рішення, не підтверджена належними доказами, які б узгоджувались з діючим на той час законодавством і фактичними обставинами.

Доводи Дніпровської міської ради про те, що Відповідачем-2 не було зареєстровано спірну земельну ділянку у відповідності до норм чинного законодавства; Відповідачем-2 не було зареєстровано у визначеному порядку право користування спірною земельною ділянкою у Державному реєстрі земель, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме державним актом на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №1273.
При цьому, згідно з пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Щодо доводів Дніпровської міської ради про відсутність у Земельному кодексі на час ухвалення відповідного рішення такого поняття, як "переадресування" земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.
Перетворенню державних підприємств у відкриті акціонерні товариства покладено початок з прийняттям Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" від 04.03.1992, який встановлював правові, економічні та організаційні основи приватизації підприємств загальнодержавної, республіканської та комунальної власності з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки.
Також, 06.03.1992 прийнято Закони:
- "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", яким установлювався правовий механізм приватизації цілісних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом відчуження їх на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу;
- "Про приватизаційні папери", який визначав поняття і види приватизаційних паперів, умови та порядок їх випуску, розміщення серед громадян, обліку, використання та погашення.
Указом Президента України №210/93 "Про корпоратизацію підприємств", відповідно до якого прийнято постанову Кабміну від 05.07.1993 №508, якою затверджено "Положення про порядок корпоратизації підприємств". 
Згідно з п. 15 цієї Постанови КМУ з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви корпоратизованого підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до ВАТ. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов`язків корпоратизованого підприємства.
Таким чином, перетворені підприємства у формі ВАТ стали повноправними правонаступниками колишніх державних підприємств. Чинний на момент перетворення державних підприємств на ВАТ п.7 ст.34 Закону України "Про підприємства в Україні" встановлював, що при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права й обов`язки колишнього підприємства.
Про те, що поряд з іншими майновими правами до новоствореного підприємства перейшло право постійного користування земельною ділянкою, свідчить чинна на той час редакція ЗКУ, відповідно до п. 3 ст. 30 якого при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. 
Отже, до відкритих акціонерних товариств, які створювалися на основі корпоратизації державних підприємств, перейшло право користування земельними ділянками, які перебували в постійному користуванні колишніх державних підприємств.
Як підтверджено матеріалами справи, рішенням Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району №10 від 17.02.1999 за результатами розгляду клопотання Відповідача-2 у зв`язку з приватизацією державного майна "РБУ зв`язку" м. Дніпропетровська було постановлено переоформити (переадресувати) земельну ділянку з "Ремонтно-будівельного управління зв`язку" на Відповідача-2.
З огляду на наведене, доводи Позивача та висновок суду стосовно розпорядження земельною ділянкою Новоолександрівською радою є помилковим, оскільки в даному випадку відсутній сам факт передачі земельної ділянки, а лише здійснено оформлення набутих раніше прав на земельну ділянку під розширення існуючої бази (ст. 30 ЗКУ), які перейшли шляхом корпоратизації до підприємства Відповідача-2 (п.7 ст.34 Закону "Про підприємства в Україні").
Розпорядження Відповідача-1 від 17.02.1999 №10 про переоформлення (переадресування) Державного акту на право постійного користування землею в процесі приватизації державного підприємства за своїм змістом та юридичною сутністю не є розпорядчим рішенням у сфері земельних відносин без передачі земельної ділянки, а є лише формальною процедурою в порядку правонаступництва.
Саме рішенням VI сесії XXII скликання Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 25.01.1996 передано до "РБУ зв`язку" у постійне користування зазначену земельну ділянку. Розпорядження землею відбулось саме на підставі цього рішення.
При цьому, п.1 вищевказаного рішення розпорядчого органу - Дніпропетровської районної ради зазначено, за рахунок яких земель надається земельна ділянка - землекористувача НВО "Дніпро" (попереднє назва - Дослідне господарство Всесоюзного науково-дослідного інституту кукурудзи). 
В преамбулі рішення вказано, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки узгоджено з усіма зацікавленими сторонами та погоджено у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, включаючи висновки відповідних служб (акт вибору земельної ділянки від 03.11.1994 та акт встановлення меж земельної ділянки у 1996 році).

Щодо доводів Позивача про правомірність звернення до суду саме з негаторним, а не віндікаційним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
За правилами ст.191 ЦК України, власник (титульний володілець) може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.
Негаторний позов — це позадоговірна вимога власника, який володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном. Перешкодою в здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав.
Право на негаторний позов є у власника, а також титульного володільця, які володіють річчю, але позбавлені можливості користуватися чи розпоряджатися нею. Як відповідач виступає особа, яка своєю противоправною поведінкою створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння).
Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Підставою негаторного позову є обставини, що обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, а також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди у здійсненні цих правомочностей.
Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має свою річ у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно її використовувати або розпоряджатися нею. Характерною особливістю цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачеві майна на праві власності чи іншому титулі.
Отже, позивачем цього позову може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем — лише особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користуватися чи розпоряджатися річчю.
Речово-правовий характер негаторного позову полягає в тому, що цей вид позову може бути поданий лише щодо індивідуально визначеного майна, яке є об`єктом права власності як абсолютного права, від порушення якого повинні утримуватися усі оточуючі особи.
Судом першої інстанції безпідставно встановлено неіснуючі станом на 1999 права Позивача на нерухому індивідуально визначену річ - спірну земельну ділянку, яка рішенням компетентного органу ще у 1996 році була сформована (створена як об`єкт права), передана в законне титульне володіння та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №817 за Державним підприємством "РБУ зв`язку" (первинна реєстрація), а в подальшому переоформлено на його повного правонаступника – Відповідача-2.
При цьому, зміна меж м. Дніпропетровська у відповідності до постанови Верховної Ради України "Про зміну меж міста Дніпропетровська" №2641-ІІІ від 11.07.2001 не є підставою для припинення права постійного користування Відповідачем-2 спірною земельною ділянкою, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 173 Земельного кодексу України включення земельних ділянок у межу міста не тягне за собою припинення права користування цими земельними ділянками.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право Позивача на користування і розпорядження індивідуально визначеним майном. Зі свого боку, Позивач не надав суду документальних підтверджень щодо права власності, титульного володіння, або користування спірною земельною ділянкою. Відтак, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Відповідача-2 про те, що судом помилково зроблено висновок, що спірна земельна ділянка знаходилась в межах міста Дніпропетровськ станом на 1999, через що виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради не мав повноважень на розпорядження нею.
Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області "Про переадресування земельної ділянки з ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська на акціонерне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д"" №10 від 17.02.1999; визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування землею І-ДП №005092 від 19.03.1999; скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею І-ДП від 19.03.1999; зобов`язання ПАТ "ЦВЕК-Д" усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Дніпра.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 
1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 
2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 
3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. 
Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те:
- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі;
- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті;
- а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.           
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Отже право Дніпровської міської ради на повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Дніпра повинно бути адекватним і не може порушувати право Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" на мирне володіння майном, яке триває майже 25 років.
Таким чином, задоволення позову у даній справі призведе до недотримання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном, порушить справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання - Відповідача-2, що є несумісним із вказаними гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Відповідача-2 про те, що у частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області судом розглянуто спір між двома суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації делегованих Державою управлінських функцій в сфері земельних відносин, що за приписами п.1 ч. 3 ст.19 КАС України є компетенцією та завданням адміністративного судочинства в Україні, є безпідставними з огляду на наступне.
У даній справі Позивач, серед іншого, просить визнати незаконним та скасувати рішення Відповідача-1, Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області "Про переадресування земельної ділянки з ремонтно-будівельного управління зв`язку м. Дніпропетровська на акціонерне товариство закритого типу "ЦВЕК-Д"" №10 від 17.02.1999; визнати недійсним та скасувати Державний акту на право постійного користування землею; скасувати запис про реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею.
Такий спір не є спором учасників публічно-правових відносин. Так, Відповідач-1, приймаючи рішення про переадресування земельної ділянки, здійснюючи державну реєстрацію Державного акту на право постійного користування землею, не мав публічно-правових відносин з Позивачем, оскільки така реєстрація права відбувалася за ПАТ "ЦВЕК-Д", а не за Позивачем.
Останній      обґрунтував позов незаконністю вибуття у нього права власності на спірну земельну ділянку через відсутність у Відповідача-1 відповідного права, щодо розпорядження цією земельною ділянкою.
Вимога про визнання незаконним рішення Відповідача-1 та скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за іншою, ніж Позивач, особою є вимогою про захист Позивачем права власності на цей об`єкт від порушення особою, за якою це право зареєстроване на момент звернення Позивача до суду. 
Отже, колегія суддів вважає, що спір має приватноправовий характер, а з огляду на суб`єктний склад сторін цього спору його слід вирішувати за правилами господарського судочинства.

Одночасно у змісті апеляційної скарги (п.1 прохальної частини скарги) Публічним акціонерним товариством "ЦВЕК-Д" викладено клопотання про прийняття додаткових доказів, наданих разом з апеляційною скаргою.       
Щодо даного клопотання колегія суддів зазначає наступне.
В підготовчому засіданні було з`ясовано, чи було надано сторонами по справі всі наявні докази, однак клопотання Відповідача-2 щодо відсутності можливості надати суду засвідчені належним чином копії документів не було заявлено.
Крім того, справа розглядалася з вересня 2019 року та з цього моменту розгляд справи відкладався, що надавало можливість учасникам справи достатньо часу для реалізації їх процесуальних прав, зокрема, щодо надання належних та достатніх доказів.
Клопотань (заяв) щодо неможливості реалізації процесуальних прав, неможливості надання доказів, витребування доказів тощо від учасників справи не надходило.
Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів вважає, що невиконання учасником справи своїх обов`язків, щодо належної форми засвідчення документів не може бути підставою для визнання таких обставин поважними.
Крім того, посилання Відповідача-2 на той факт, що підприємство не знало про те, що в архіві адвоката Горб О.В. зберігалися засвідчені копії документів, а тому не мали можливості їх надати не можна брати до уваги, оскільки зазначеним адвокатом було забезпечено представництво Відповідача-2 з початку розгляду справи №904/4619/19.
Таким чином, Відповідачем-2 не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду згідно з прохальною частиною апеляційної скарги
Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, у задоволені клопотання Відповідача-2 про долучення додаткових доказів слід відмовити; копії документів, що долучені до апеляційної скарги, колегією суддів до розгляду не приймаються.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що право чи інтерес Позивача не порушені, та відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, а не у зв`язку зі спливом позовної давності, доводи апеляційної скарги Позивача про те, що строк позовної давності для звернення Дніпровської міської ради до суду у даній справі не пропущений, є передчасними, оскільки жодним чином не впливають на оскаржуване рішення.

З огляду на викладене, Центральний апеляційний господарський суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недоведених обставинах, що мали значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими і не відповідають в повній мірі обставинам справи, а також були зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного викладення мотивувальної частини рішення (ч. 1 п. п. 2, 3 та 4 ст. 277 ГПК України), що є підставою для її зміни. 
За таких обставин апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області у цій справі слід залишити без задоволення; апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" слід задовольнити частково; змінити мотивувальну частину рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19.

Відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно стягнути з Дніпровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д" 11 526,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; судові витрати Дніпровської міської ради за подання власної  апеляційної скарги на рішення суду слід покласти на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд                                                                 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д", м. Дніпро  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19 – задовольнити частково.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19 – змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/4619/19 – залишити без змін.
Судові витрати Дніпровської міської ради, м. Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Стягнути з Дніпровської міської ради, м. Дніпро на користь Публічного акціонерного товариства "ЦВЕК-Д", м. Дніпро  11526,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.10.2020.          

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов
Суддя                                                                                                              М.О. Дармін
Суддя                                                                                                                         І.М. Подобєд