П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2437/20	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до ГУПФ України в Миколаївській області, в якому просив:
- визнати незаконною відмову від 04 березня 2020 року №723-675/К-02/8-1400/20 в призначенні пенсії; 
- зобов`язати розглянути заяву та призначити пенсію за віком з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі-Закон №1058-IV) з 21 березня 2020 року, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017, 2018, і 2019 роки.
Обґрунтовуючи вимоги позивач указував, що він, перебуваючи на пенсійному забезпечення за Законом "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виявив бажання перейти на пенсійне забезпечення за Законом №1058-IV, у зв`язку з чим звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, згідно вимог ст.40 Закону №1058-IV.
За ствердженням позивача, зміст поданий ним заяви, надавав  змогу  Пенсійного фонду оцінити його  намір щодо отримання пенсії за віком.
Водночас, відповідач протиправно відмовив у задоволенні його заяви про призначення пенсії за віком у зв`язку з «недоцільністю».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача не є заявою про призначення пенсії, оскільки у вказаній заяві позивач просить визначити доцільність переходу з військової пенсії  на пенсію за Законом №1058-IV, а не призначити пенсію відповідно до Закону №1058-IV.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, за наявними у справі матеріалами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про помилковість висновків суду першої інстанції про ототожнення позивачем заяви, в якій містилося прохання надати відповідь про доцільність переходу з пенсії військової на пенсію за Законом №1058-IV  та заяви про призначення пенсії за віком, згідно вимог ст. 40 Закону №1058-IV.
Скаржник впевнений, що відмовивши йому у розгляді заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

16 жовтня 2020 року ГУПФ України в Миколаївській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу за яким наголошує на тому, що скаржником в апеляційній скарзі не наведено жодного аргументу та не надано жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції.
Пенсійний фонд наголосив, що ОСОБА_1 із заявою, встановленого зразка, про призначення пенсії за віком або складеної у довільній формі з додатками, із зазначенням відповідної  інформації  та з викладенням прохання саме  призначити відповідну пенсію  - не звертався.
За таких умов відповідач переконаний, що ним, на виконання публічно-владних управлінських функцій, не було вчинено дій та не було прийнято рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 01 січня 1992 року (далі – Закон №2262-XII).

21 лютого 2020 року позивач звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою, в якій просив визначити доцільність переходу з пенсії за Законом №2262-XII на пенсію за Законом №1058. Відповідь просив надіслати на поштове відділення.

ГУПФ України в Миколаївській області провівши аналіз документів пенсійної справи позивача та здійснивши розрахунок пенсійних виплат за Законом №1058-IV, у листі від 04 березня 2020 року №723-675/К-02/8-1400/20 повідомило позивача,  що розмір його пенсійної виплати, розрахований відповідно до норм Закону №1058-IV, станом на 01 березня 2020 року, складатиме 2703,47 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За унормуванням ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Розділ ІІ вказаного Порядку містить перелік документів, необхідних для призначення пенсії. Пунктом 2.1 розд. II вказаного Порядку визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються:
1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637;
3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (Додатки 1, 3 до Положення), або за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (Додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, або у разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1);
4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;
5) документи, які засвідчують особливий статус особи;
6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_1 від 21 лютого 2020 року колегією суддів встановлено, що позивач звертався до пенсійного фонду з проханням визначити доцільність переходу з пенсії військової на пенсію за Законом №1058-IV.
Прохання у здійсненні переведення позивача з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за віком, не заявлялося. Більш того, позивач до заяви, відповідно вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, жодних документів для призначення пенсії не надавав.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що лист відповідача від 04 березня 2020 року №723-675/К-02/8-1400/20 не є рішенням пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, а є відповіддю на заяву позивача, що подана відповідно до Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02 жовтня 1996 року.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутнє було  звернення ОСОБА_1 до Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за Законом №1058-IV і суб`єкт владних повноважень правомірно оцінив заяву позивача як  прохання отримати відповідь на поставлене питання.

Оцінюючи доводи апеляції  колегія суддів дійшла висновку,  що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиві на позов. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

У відповідності до ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі, розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.12.2020 року.