Дата документу 03.11.2020 Справа № 316/1268/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 листопада 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 316/1268/20
Провадження №22-ц/807/2572/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Дубкова Артема Володимировича на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 червня 2020 року в складі судді Куценка М.О. в справі за позовом комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року комунальне підприємство «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради (надалі – КП «ТВК» ЕМР) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.
В обґрунтування позову зазначало, що рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 96 від 11.04.2019 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг» КП «ТВК» ЕМР визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, з централізованого постачання гарячої води, з централізованого постачання холодної води (з використанням внутрішньобудинкових систем), з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). 
ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , протягом всього часу проживання в цій квартирі користується житлово-комунальними послугами: централізоване опалення, водопостачання та водовідведення, але договір з КП «ТВК» ЕМР не укладав. Відмови від надання послуг від останнього на адресу КП «ТВК» ЕМР у встановленому законом порядку не надходило. При цьому особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується цими послугами та обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами.
Оплату ОСОБА_1 за надані житлово-комунальні послуги не здійснює, в зв`язку з чим виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, з централізованого постачання холодної та гарячої води, з централізованого водовідведення за період з 30.04.2019 по 31.03.2020 у розмірі 5210,89 грн.
Ураховуючи зазначене, КП «ТВК» ЕМР просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення та централізованого опалення за період з 30.04.2019 по 31.03.2020 у розмірі 5210, 89 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2102, 00 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 червня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ТВК» ЕМР заборгованість з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення та централізованого опалення за період з 30.04.2019 по 31.03.2020 у розмірі 5210, 89 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 2102, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Дубкова А.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач не надав суду доказів надання житлово-комунальних послуг відповідачу і фактичне отримання таких послуг від КП «ТВК» ЕМР. Суд не з`ясував належним чином, чим підтверджується факт та обсяг наданих відповідачу послуг, чим підтверджується право позивача вимагати стягнення заборгованості з відповідача, чи вірний розрахунок заборгованості. Поза увагою суду залишилися доводи відповідача про те, що його квартира обладнана приладом обліку холодної та гарячої води, проте нарахування плати за гарячу воду здійснювалось позивачем не за показами лічильника, а за нормою споживання води.

Від КП «ТВК» ЕМР до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідачем до цього моменту договір з КП «ТВК» ЕМР не укладений, але протягом всього часу проживання в цій квартирі ОСОБА_1 користується житлово-комунальними послугами, тому навіть при відсутності письмового договору та при фактичному отриманні послуг повинен проводити оплату за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Оплата відповідачем за надані житлово-комунальні послуги не здійснювалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість за дані послуги з централізованого опалення, з централізованого постачання холодної та гарячої води, з централізованого водовідведення.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач, як споживач, зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення його від оплати послуг. В порушення вимог законодавства України, оплата відповідачем за надані житлово-комунальні послуги не здійснювалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, з централізованого постачання холодної та гарячої води, з централізованого водовідведення за період з 30.04.2019 по 31.03.2020 у розмірі 5210, 89 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

       Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.12.2005 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою сектору реєстрації Енергодарської міської ради № 1345/01-23-12 від 24.04.2020 (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 96 від 11.04.2019 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг» КП «ТВК» ЕМР визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, з централізованого постачання гарячої води, з централізованого постачання холодної води (з використанням внутрішньо будинкових систем), з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) (а.с. 5).

Рішеннями Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №№ 97, 98 від 11.04.2019 встановлені тарифи для КП «ТВК» ЕМР на централізоване водопостачання та водовідведення, послуги з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з 30.04.2019 (а.с. 6, 7).
       
Згідно з розпорядженнями голови Запорізької обласної державної адміністрації № 347-л від 14.12.2018, а також № 348-л від 14.12.2018КП «ТВК» ЕМР видано ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії на необмежений строк та на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення на необмежений строк (а.с. 38; 39). 

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про відсутність обов`язку оплачувати комунальні послуги за відсутності договору не ґрунтуються на законі. 
Доказів про односторонню вину в неукладені договору в матеріалах справи не міститься. Зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач від користування житлово-комунальними послугами не відмовлявся, а фактично такими користувався, а відтак відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідача від сплати за фактично надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статей, 7 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.
Затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Її розмір розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому зареєстрований та проживає відповідач, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися КП «ТВК» ЕМР відповідно до тарифів, встановлених рішеннями Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №№ 97, 98 від 11.04.2019.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року в справі № 280/1946/19 в задоволенні позову ОСОБА_2 , в якому він просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №№ 97, 98 від 11.04.2019, - відмовлено (а.с. 44-51).

Отже, вищевказані рішенняВиконавчого комітету Енергодарської міської ради, якими встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, є чинними, тому правомірно використовуються виконавцем послуг при проведенні розрахунків вартості наданих комунальних послуг.
Ураховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги, що встановлені тарифи є економічно необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції.

       Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що поза увагою суду залишилось те, що його квартира обладнана приладами обліку, є необґрунтованими, оскільки відповідачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження передання показань приладів обліку гарячої та холодної води до відповідного органу.

До того ж, представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що прилади обліку холодної та гарячої води відповідача не були взяті на облік КП, тому нарахування плати за гарячу воду здійснювалось позивачем за нормою споживання води.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню  як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Згідно картки абонента КП «ТВК» ЕМР за період з квітня 2019 року по квітень 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , виникла заборгованість з житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, з централізованого постачання гарячої води, з централізованого постачання холодної води, з централізованого водовідведення в сумі 5210,89грн. (а.с. 9).

Як зазначалось ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 09.12.2005, про своє непроживання у вказаній квартирі постачальника послуг протягом квітня 2019 року – квітня 2020 року належним чином не повідомляв, реєстрацію свого місця проживання не змінював.

Визначений позивачем розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачем не спростовано.

Даних, які вказували б про відсутність надання відповідачу послуг, матеріали справи не містять. Відповідач не заперечує, що частково оплачував отримані послуги, що свідчить про його згоду з умовами договору та вартістю послуг.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, жодних скарг чи претензій щодо ненадання послуг або надання таких послуг неналежної якості відповідач не подавав.
       
Доводи апеляційної скарги, що надана позивачем картка абонента є недопустимим доказом, є необгрутованими, оскільки остання підписана головним бухгалтером підприємства та містить печатку КП «ТВК» ЕМР. Колегія суддів не вбачає підстав для неприйняття вказаного письмового доказу до уваги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем відповідачу надаються житлово-комунальні послуги, у зв`язку неналежним виконанням обов`язку щодо їх сплати утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.
       
Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано клопотання відповідача про витребування розрахунку тарифів на комунальні послуги, спростовуються фактичними обставинами.
Так, із журналу судового засідання від 01.06.2020 (а.с. 66-67) вбачається, що суд розглянув вказане клопотання та відмовив у його задоволенні.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
Вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Дубкова Артема Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 червня 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова