ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р.	Справа № 520/4829/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.07.20 року по справі № 520/4829/2020
          за позовом        Фізичної особа-підприємець ОСОБА_1  
          до        Головне управління ДПС у Харківській області                
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області , в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 27.03.2020 №00004413306 та №00004423306.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час перерахунку податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету за період з 01.01.2017 по 05.07.2018,  ним помилково сплачено на реквізити за кодом бюджетної класифікації, які були призначені для зарахування єдиного податку, а не для сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Однак, після виявлення вказаних недоліків, позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок цих коштів на інший бюджетний рахунок в якості сплати ПДФО та військового збору. Також позивач зазначив, що оскільки  вказані суми податку зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове перерахування коштів на рахунок із іншим кодом бюджетної класифікації під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у строк визначений законодавством.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 27.03.2020 №00004413306 та №00004423306.
Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця   ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у розмірі 988 грн. 00 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що на момент перевірки платник податків ОСОБА_1 не мав переплати по жодному податку та збору. Крім того, у період з 01.01.2017 по 05.07.2018 податок на розрахунковий рахунок за кодом бюджетної класифікації 11010100 "Податок на доходи з фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати" не надходили, а за червень 2018 та липень 2019 року перераховано не в повному обсязі, грошові кошти на розрахунковий рахунок за кодом бюджетної класифікації 11011000 "Військовий збір" не надходили, а за червень сплачено не в повному обсязі. З урахуванням наведеного зазначає, що оскаржувальні в даній справі податкові повідомлення-рішення від 27.03.2020 №00004413306 та №00004423306 є законними та обґрунтованими, винесеним відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем своєчасно та в повному обсязі перераховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 43910,66 грн. та військовий збір у розмірі 3499,07 грн. і виключно через помилку в реквізитах бюджетного рахунку відповідач відмовився визнати цю оплату.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ГУ ДПС у Харківській області  проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного  та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.
За результатами перевірки складено Акт № 625/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 03.03.2020, яким встановлені порушення:
- частини 4 пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями, а саме неповідомлення за формою №20-ОПП на всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням;
- п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, а саме не подання декларації про майновий стан та доходи за 3 кв. 2019р.; п. 49.18.2, пп. 296.5.1 п. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р., а саме не подання декларації суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за 2 півріччя 2018 року;
- пп.б) п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями та розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 р. за №111/26556, а саме Податковий розрахунок за формою 1-ДФ за 2 кв. 2019р. заповнено недостовірно, з неповним відображенням відомостей, щодо нарахованого та отриманого доходу найманими працівниками та нарахованого та виплаченого ПДФО;
- п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст.168, п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, а саме не перерахування податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати на загальну суму 43 910,58 грн., а саме за квітень 2017 року на суму 1188,46, за травень 2017 на суму 1737,00 грн., за червень 2017 року на суму 1737,00 грн. за липень 2017 року на суму 1627,28 грн., за серпень 2017 року на суму 1949,73 грн., за вересень 2017 року на суму 2322,00 грн., за жовтень 2017 року на уму 2325,60 грн., за листопад 2017 року на суму 2325,60 грн., за грудень 2017 року на суму 3109,23 грн., за січень 2018 року на суму 4311,81 грн., за лютий 2018 року на суму 4391,93 грн., за березень 2018 року на суму 4043,70 грн., за квітень 2018 року на суму 4043,70 грн., за травень 2018 року на суму 4043,70 грн., та перерахування податку не в повному обсязі за червень 2018 на суму 3149,83 грн., за липень 2019 року на суму 1604,09 грн., за несвоєчасне перерахування до бюджету податку з фізичних осіб нарахована пеня у сумі 15 379,67 грн.;
- п.1) ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VІ зі змінами та доповненнями "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасна сплата ЄСВ по строку 19.10.2018р;
- пп. 168.1.2 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст. 176, підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ, а саме не перерахування військового збору при виплаті заробітної плати на загальну суму 3498,43 грн., а саме за квітень 2017 року на суму 99,04 грн., за травень 2017 на суму 144,75 грн., за червень 2017 року на суму 144,75 грн. за липень 2017 року на суму 135,60 грн., за серпень 2017 року на суму 162,48 грн., за вересень 2017 року на суму 193.50 грн., за жовтень 2017 року на суму 193.80 грн., за листопад 2017 року на суму 193.80 грн., за грудень 2017 року на суму 259,11 грн., за січень 2018 року на суму 359.33 грн., за лютий 2018 року на суму 366,00 грн., за березень 2018 року на суму 336.98 грн., за квітень 2018 року на суму 336,98 грн., за травень 2018 року на суму 336,98 грн., та перерахування  збору не в повному обсязі за червень 2018 на суму 235,97 грн., за несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору нарахована пеня у сумі 1264,37 грн.
З вказаного акту перевірки встановлено, що підставою для зафіксованих порушень слугував висновок податкового органу, що позивач не в повному обсязі перерахував до бюджету кошти з податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати та військового збору. 
На підставі Акту № 625/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 03.03.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення №00004413306 від 27.03.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 91409,89 грн. (з яких: за основним платежем - 43910,66 грн., за штрафними санкціями - 32453,06 грн. та пеня  -  15046,17 грн.) та  податкове повідомлення - рішення №00004423306 від 27.03.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 7318,49 грн. (з яких: за основним платежем - 3499,07 грн.,  за штрафними санкціями - 2584,31  грн. та пеня  -  1235,11 грн.).
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.
Так, матеріалами справи встановлено, що у спірний період позивач здійснював оплату податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати та військовий збір за реквізитами: банк отримувача - ГУДКСУ у Харківській області, розрахунковий рахунок - 33212866700007, код банку - 851011: отримувач - УК Московського району .м. Харкова.
Однак, зазначені реквізити за кодом бюджетної класифікації були призначені для зарахувати єдиного податку, а не для сплати податку на доходи фізичних осіб  та військового збору.
Факт своєчасного перерахунку позивачем узгоджених сум податку па доходи фізичних в розмірі 43910,66 грн. підтверджується завіреними копіями платіжних доручень № 53 від 24.04.2017, № 57 від 04.05.2017, № 65 від 19.05.2017, № 71 від 07.06.2017, № 78 від 19.06.2017, № 84 від 05.07.2017, № 96 від 14.07.2017, № 104 від 07.08.2017, № 119 від 21.08.2017, № 134 від 05.09.2017, № 149 від 22.09.2017, № 152 від 06.10.2017, № 159 від 24.10.2017, № 163 від 07.11.2017, № 184 від 21.11.2017, № 207 від 04.12.2017, № 216 від 22.12.2017, № 2 від 03.01.2018, №16 від 22.01.2018, № 26 від 07.02.2018, № 49 віл 23.02.2018, № 53 від 27.02.2018, № 64 від 07.03.2018, № 79 від 26.03.2018, № 84 від 06.04.2018, № 93 від 25.04.2018, № 98 від 05.05.2018, № 113 від 23.05.2018, № 117 від 07.06.2018, № 128 від 22.06.2018.
Також матеріалами справи підтверджено, що відповідно до платіжного доручення №383 від 04.06.2019 позивачем нараховано ПДФО з відпускних виплат працівників, які відображені в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 3-й квартал 2019 року, але фактично сплачені в попередньому 2-му кварталі 2019 року.
Так, позивачем до суду першої інстанції надано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 2-й та 3-й квартал 2019 року.
Вказані документи підтверджують ту обставину, що згідно Податкових розрахунків загальна сума нарахованого позивачем ПДФО визначена у розмірі 20023, 56 грн. (із них 14861,80 грн. в 2-му кварталі 2019 року та 5161,75 грн. в 3-му кварталі 2019 року).
Крім того, позивачем надано завірені копії платіжних доручень № 268 від 22.04.2019, № 312 від 07.05.2019, № 351 від 22.05.2019, № 383 від 04.06.2019, № 399 від 06.06.2019, № 413 від 14.06.2019, № 418 від 05.07.2019, № 431 від 15.07.2019, №438 від 19.07.2019, № 442 від 23.07.2019, № 450 від 05.08.2019, № 456 від 21.08.2019, № 463 від 05.09.2019, № 471 від 20.09.2019, № 478 від 04.10.2019.
Зазначені платіжні доручення підтверджують факт оплати позивачем ПДФО у розмірі 20023, 56 грн. згідно податкових розрахунків податку (форма 1-ДФ) за 2-й та 3-й квартал 2019 року.
Факт своєчасного перерахунку позивачем узгоджених сум військового збору у розмірі 3499,07 грн. підтверджується завіреними копіями платіжних доручень № 54 від 24.04.2017,  № 56 від 04.05.2017, № 66 від 19.05.2017, № 70 від 07.06.2017, № 77 від 19.06.2017, №83 від 05.07.2017, № 95 від 14.07.2017, № 105 від 07.08.2017, № 120 від 21.08.2017, № 135 від 05.09.2017, № 148 від 22.09.2017, № 153 від 06.10.2017, № 158 від 24 10.2017, № 164 від 07.11.2017, № 183 від 21.11.2017, № 208 від 04.12.2017, № 217 від 22.12.2017, № 3 від 03.01.2018, № 15 від 22.01.2018, № 27 від 07.02.2018, № 50 від 23.02.2018, № 54 від 27.02.2018, № 63 від 07.03.2018, № 78 від 26.03.2018, № 83 від 06.04.2018, № 95 від 25.04.2018, №100 від 05.05.2018, № 112 від 23.05.2018, № 118 від 07.06.2018, № 127 від 22.06.2018.
Матеріалами справи встановлено, що призначення всіх платежів у вищезазначених платіжних дорученнях відповідають цілі позивача по перерахунку до бюджету нарахованого податку з доходів фізичних осіб та військового збору.
06.04.2020 позивач звернувся з заявою до Головного управління  ДПС у Харківській області щодо перерахунку коштів на іншій бюджетний рахунок в якості сплати ПДФО та військового збору.
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що за заявою позивача 26.05.2020 здійснено перерахунок  грошових коштів з Єдиного податку на Податок з доходів фізичних осіб та військового збору у розмірі 36326,15 грн.
Спірні правовідносини внормовано приписами Податкового Кодексу України та нормативними актами, прийнятими на їх виконання.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.
Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.
Разом з тим, нормами Бюджетного кодексу України, а саме, частиною першою статті 43 та частиною п`ятою 5 статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.
Слід зазначити, що Верховним Судом сформовано правову позицію щодо відповідальності податкового агента, який не забезпечив своєчасного перерахування податкового зобов`язання через помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні.
Так, в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №815/2405/16 зазначено, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.
Наведене також відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від  11 грудня 2018 року  по справі №804/444/16, від 01 жовтня 2018 року  по справі №813/3782/17, від 29 серпня 2018 року  по справі №804/5320/13-а, від 10 серпня 2018 року  по справі №826/11681/16, від 18.04.2019  по справі № 804/6725/16.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки  позивачем до кінця граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання самостійно визначена сума податку фактично сплачена до бюджету, проте з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні, а також зважаючи на те, що позивачем до 06.04.2020 року подано заяву до контролюючого органу про зарахування цієї суми на вірний рахунок, а відтак такий платник податку не вважається, що пропустив строк сплати податку, у зв`язку з чим нарахування грошового зобов`язання згідно спірних  податкових повідомлень-рішень є протиправними.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);  безсторонньо (неупереджено);  добросовісно;  розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року по справі № 520/4829/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  16.10.2020 року