Постанова                                                
Іменем України
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/32778/19-ц
провадження № 61-18720св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор», державний реєстратор Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» Мельник Дмитро Сергійович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заяви про забезпечення позову  
 
У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» (далі - ТОВ «Лекс Навігатор»), державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» Мельника Д. С. (далі - державний реєстратор Мельник Д. С.) про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 13 грудня 2010 року між 
ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений кредитний договір № 576/ПВ-06, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 1 051 406,26 грн на споживчі потреби на строк до 11 грудня 2028 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 грудня 
2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
 
22 квітня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Лекс Навігатор» укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 1349/к та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого до ТОВ «Лекс Навігатор» перейшло право вимоги за кредитним договором № 576/ПВ-06 та іпотечним договором.
 
05 червня 2019 року на підставі рішення державного реєстратора 
Мельника Д. С., індексний номер: 47202765, за ТОВ «Лекс Навігатор» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Посилаючись на те, що ТОВ «Лекс Навігатор» не наділено правом надавати фінансові послуги, а тому не має правових підстав набувати право вимоги за кредитним договором, позивач просила визнати недійсними договір купівлі-продажу майнових прав від 05 червня 2019 року № 1349/к та договір відступлення права вимоги від 05 червня 2019 року; скасувати рішення державного реєстратора Мельника Д. С. від 05 червня 2019 року, індексний номер: 47202765, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Лекс Навігатор». 
 
Разом з позовною заявою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, яку обгрунтовувала тим, що державний реєстратор Мельник Д. С. неправомірно зареєстрував за ТОВ «Лекс Навігатор» право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що може призвести до відчуження зазначеної квартири на користь третіх осіб, наведене, у свою чергу, може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Крім того, відчуження зазначеної квартири призведе до необхідності вживати додаткових заходів для повернення вказаного майна. 
 
Посилаючись на наведене, просила вжити заходів забезпечення позову шляхомнакладення арештуна квартиру АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року у задоволенні заяви представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено. 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав та на права і законні інтереси власника.Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру  
АДРЕСА_1 не вплине на ефективність захисту та не унеможливить виконання рішення суду про задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки, а також скасування державної реєстрації. Урахувавши принципи здійснення цивільного судочинства та співмірність заходів забезпечення позову з позовними вимогами, суд дійшов до висновку про необгрунтованість поданої заяви.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на час розгляду справи існує достатньо обгрунтоване припущення, що ТОВ «Лекс Навігатор», як новий власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема, відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Накладення арешту на спірну квартиру є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач оспорює правомірність набуття відповідачем права власності на квартиру, у якій вона проживала та була зареєстрована, а тому у разі задоволення позовних вимог, спірна квартира повернеться у власність позивача, що буде неможливим при відчуженні квартири третій особі. Апеляційної суд також зазначив, що накладення арешту на спірну квартиру не позбавляє відповідача можливості передати її в користування за договором оренди, як зазначив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, і тому не призведене до заподіяння відповідачеві майнової шкоди, а отже відсутня потреба у зустрічному забезпеченні.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Лекс Навігатор», у якій заявник просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року та залишити у силі ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, щозадовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції не урахував, що ОСОБА_1 належним чином не обгрунтувала доцільність забезпечення позову визначеним у заяві способом, та не з`ясував чи існувала реальна загроза невиконання можливого рішення суду, відповідність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. 
 
Апеляційний суд не урахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження 
№ 61-38692св18), відповідно до якого достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Позивач не надала належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду. Також поза увагою апеляційного суду залишилась постанова Верховного Суду від 21 серпня 
2019 року у справі № 761/39201/18 (провадження № 61-9850св19), якою суд касаційної інстанції відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у аналогічній ситуації. 
 
Предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу прав і договорів відступлення права вимоги, тобто між сторонами виник спір щодо заміни кредитора у зобов`язанні, а не про дійсність кредитного та іпотечного договору, а тому накладення арешту на спірну квартиру не є співмірним з заявленими позовними вимогами. 
 
Крім того, апеляційний суд, вживаючи заходи забезпечення позову, у порушення статті 154 ЦПК України не вирішив питання про зустрічне забезпечення. 
 
05 березня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу
від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,у якому він просив поновити строк на його подання, посилаючись на те, що копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги позивач не отримувала, а тому не мала змоги надати відзив у встановлений судом строк.
 
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Наведені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на касаційну скаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити позивачу строк для подання відзиву на касаційну скаргу ТОВ «Лекс Навігатор» та приєднати його до матеріалів справи.
 
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначив, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та ухвалив законне і обгрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 
2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року касаційне провадження поновлено.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
 
13 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений кредитний договір № 576/ПВ-06, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 1 051 406,26 грн на споживчі потреби на строк до 11 грудня 2028 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 грудня 
2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
 
22 квітня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Лекс Навігатор» укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 1349/к та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, згідно з якими до ТОВ «Лекс Навігатор» перейшло право вимоги за кредитним договором від 13 грудня 2010 року 
№ 576/ПВ-06 та іпотечним договором від 13 грудня 2010 року.
 
05 червня 2019 року на підставі рішення державного реєстратора Мельника Д. С., індексний номер: 47202765, за ТОВ «Лекс Навігатор» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі 
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам». 
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами зводяться до незгоди заявника з висновками суду у цій частині, і за відсутності належних аргументованих обгрунтувань та відповідних доказів, не спростовують їх правильність.
 
ТОВ «Лекс Навігатор», на підставі рішення державного реєстратора 
Мельника Д. С. від 06 червня 2019 року, індексний номер: 47202765, є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , і має об`єктивну можливість розпорядитися нею на власний розсуд у будь-який час, у тому числі відчужити її. Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції, обгрунтовуючи вид забезпечення позову, дійшов правильного висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру належним чином забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову, іє співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач оспорює правомірність набуття відповідачем права власності на квартиру, що належала їй на праві приватної власності.
 
Застосований судами вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «Лекс Навігатор», оскільки спірна квартира залишається у володінні та користуванні товариства, а обмежується лише можливість розпоряджатися нею.
 
Надаючи оцінку законності та обгрунтованості постанови апеляційного суду про забезпечення позову, прийнятої за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпечення позову, Верховний Суд також виходить з того, що зазначена постанова суду апеляційної інстанції підлягає перегляду у касаційному порядку. 
 
Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), відповідно до якого критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову, або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні. Якщо на питання відповісти ствердно, відповідні постанови апеляційного суду можуть бути предметом касаційного оскарження.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволеннякасаційної скарги ТОВ «Лекс Навігатор».
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Навігатор» залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
Судді                                                                                      І. Ю. Гулейков
                                                                                              С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко