ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2020 року           справа № 200/4158/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року (повний текст складено 09 липня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/4158/20-а (суддя в 1 інстанції – Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позов вмотивовано тим, що позивач з 2014 року перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Пролетарському районі м. Донецька та отримував щомісячні страхові виплати. З червня 2014 року йому незаконно перестали виплачувати вказані страхові виплати. Правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Пролетарському районі м. Донецька є Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області. Зазначав, що не згодний з невиплатою виниклої заборгованості із щомісячних страхових виплат, оскільки порушуються його конституційні права. Вважаючи дії відповідача щодо не виплати відповідної заборгованості протиправними, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права на отримання страхових виплат із цим позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 200/4158/20-а у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 043735 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності 50%, безстроково.
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.07.2018 № 0000577584, фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_1 .
Як встановлено колегією суддів та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 10.10.2019 звернувся на урядову гарячу лінію щодо здійснення йому страхових виплат.
Листом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 21.10.2019 про розгляд звернення, відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про те, що для отримання страхових виплат у Великоновосілківському відділенні управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за місцем його фактичного проживання (перебування), позивачу необхідно отримати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та звернутись із відповідною заявою до відділення за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач вважає такі дії відповідача щодо невиплати страхових виплат з червня 2014 року протиправною, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Колегія суддів зазначає, що з 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі – Закон 1706), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях)  Верховного  Комісара  Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 4 Закону № 1706).
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу № 405.
Кабінет Міністрів України розпорядженням від 07.11.2014 № 1085-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До переліку населених пунктів, які тимчасово непідконтрольні органам державної влади, включено місто Донецьк.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі Порядок № 509). Цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.  Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
В свою чергу, наказом Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2016 року № 1610 затверджено форму заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.07.2018 № 0000577584, фактичне місце проживання позивач є: АДРЕСА_1 .
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01.01.2015 діє в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII.
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Згідно зі ст. 28 Закону № 1105-ХІV, грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.
Статтею 40 Закону № 1105-ХІV передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.
З 01.01.2015 зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
За таких обставин, незважаючи на зміну місця проживання позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, з часу первинного призначення страхових виплат. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.
Положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за № 6/26451 (далі - Порядок № 20).
Пунктом 1 Розділу 3 Порядку № 20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.
Отже, з наведених норм законодавства вбачається послідовний порядок для тимчасово переміщених осіб, які мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат, які для реалізації свого права на соціальні виплати повинні звернутись до відділення органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з відповідною заявою та довідкою про взяття на облік тимчасово переміщеної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач своїм правом на продовження соціальних виплат не скористався, докази звернення до будь-якого відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо  посилання на постанову Верховного суду по справі № 243/3505/16-ц від 20.09.2018, оскільки в зазначеній постанові суду був встановлений факт нарахування страхових виплат позивачу, встановлена чітко визначена сума заборгованості та дата з якої було припинено страхову виплату, яка не заперечувалась відповідачем.
В межах спірних правовідносин, колегією суддів встановлено, що позивач має довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає на підконтрольній Українській владі території. З наданої довідки щодо нарахованої та виплаченої щомісячної страхової виплати, наданої відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих», не вбачається нарахування з червня 2014 року будь яких сум зі страхових виплат на ім`я позивача.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі до ухвалення судового рішення.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення та відповідно до норм статей  132, 139 та 143 КАС України судовий збір підлягає стягненню з позивача в розмірі 1 261,20 грн., у відповідності до Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                  
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 200/4158/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року у справі № 200/4158/20-а – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 копійок).     
Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць
                                                                                   
                                                                                                                     Л.В. Ястребова