Постанова 
Іменем України 
16 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 314/1986/18
провадження № 61-20800св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Територіальна громада в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У травні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка О. В., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
На обґрунтування позовних вимог посилався на такі обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , 1939 року народження, який залишив заповіти від 01 березня 2002 року та від 07 вересня 2012 року, відповідно до яких заповів усе належне йому майно позивачу. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входять житлові будинки та земельні ділянки. 13 липня 2016 року впродовж встановленого законом строку на прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Коробки О. В. із заявою про оформлення спадщини за заповітом після смерті батька, проте з невідомих йому підстав заява не була прийнята приватним нотаріусом до відома. 02 грудня 2016 року позивач повторно звернувся до приватного нотаріуса Коробки О. В. із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. 
Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, позивач просив суд встановити додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач із заявою від 13 липня 2016 року про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Коробки О. В. у встановлений законом спосіб не звертався, його звернення із заявою про прийняття спадщини зареєстровано нотаріусом вперше 02 грудня 2016 року. Інших обставин, які могли б об`єктивно, незалежно від його волі перешкоджати вчинити дії, спрямовані на прийняття спадщини після смерті батька, та доказів для визнання їх поважними під час розгляду справи судом не встановлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Надано ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - два місяці. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини з пропуском строку з об`єктивних причин, які обумовлені відсутністю реєстрації аналогічної заяви, поданої у визначені законом строки, а саме 13 липня 2016 року.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернуласядо Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 рокускасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про поважність причин пропущення позивачем строк для прийняття спадщини є необґрунтованим. В іншій справі  ОСОБА_1 зазначав, що до нотаріальної контори він своєчасно не звернувся через необізнаність та відсутність грошових коштів. Заявник є рідною дочкою ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги, тому Територіальна громада в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки вона як спадкоємець, що претендує на спадщину, має бути відповідачем за цим позовом.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2020 рокусправу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,3324 га, розташована на АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства; земельна ділянка площею 4,50 га, розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; гараж на АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0075 га, розташована на  АДРЕСА_2 , цільове призначення - для розташування капітального гаража.
Відповідно до копії заповіту ОСОБА_3 від 07 вересня 2012 року, останній заповідав усе своє спадкове майно ОСОБА_1 , скасовуючи попередній заповіт від 01 березня 2002 року, який був складений також на користь ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 10-11).
Згідно з відмітками у паспорті спадкодавця ОСОБА_3 на час смерті він був зареєстрований на АДРЕСА_1 , а за твердженням ОСОБА_2 фактично з 2012 року мешкав на АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 12, 52).
ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає на АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 7), тобто на час відкриття спадщини після смерті батька не проживав постійно із спадкодавцем і для прийняття спадщини повинен був подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини протягом строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - 13 січня 2016 року та тривав до 13 липня 2016 року включно.
Відповідно до спадкової справи № 55/16 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О. В. 02 грудня 2016 року, із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся 02 грудня 2016 року о 09:45, заява була зареєстрована у книзі обліку і реєстрації спадкових справи 02 грудня 2016 року за № 154 (т. 1, а. с. 163). 
У заяві про прийняття спадщини від 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 зазначив, що приймає спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстави спадкування (за законом або заповітом) не вказав, про наявність інших спадкоємців, зокрема дочки спадкодавця ОСОБА_2 як спадкоємиці за законом першої черги, не повідомив (т. 1, а. с. 13).
Постановою приватного нотаріуса Коробки О. В. від 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 з підстав, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 ЦК України. Рекомендовано звернутись до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Нотаріус зазначила, що при винесенні цієї постанови нею були розглянуті надані 13 липня 2016 року ОСОБА_1 документи, що підтверджують право власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на все майно - для оформлення спадщини після його смерті.
ОСОБА_1 посилається на заяву від 13 липня 2016 року (т. 1, а. с. 8), з якою він протягом шести місяців після смерті батька нібито звертався до приватного нотаріуса Коробки О. В., як на обставину, що підтверджує прийняття спадщини батька у встановлений законом строк, зазначаючи, що ця заява належним чином не була зареєстрована та розглянута нотаріусом у день подання - 13 липня 2016 року, тому вважає строк на прийняття спадщини пропущеним із поважних причин.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ необхідно перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Наведене свідчить, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця інших спадкоємців.
У цій справі встановлено, що на прийняття та отримання спадщини претендує донька спадкодавця ОСОБА_2 , яка стверджує, що прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і яка у цій справі була залучена до участі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Про наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , свідчать і обставини, встановлені Апеляційним судом Запорізької області у постанові від 31 січня 2018 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності (справа № 314/7345/16-ц, провадження № 22-ц/778/297/18). Апеляційний суд зазначив, що в ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 є рідною донькою спадкодавця ОСОБА_3 , а з доданої до апеляційної скарги довідки голови квартального комітету Кісельової О. І. від 03 квітня 2017 року вбачається, що на час відкриття спадщини, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом зі своєю донькою ОСОБА_2 у її квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка доглядала батька, оскільки через стан здоров`я він потребував стороннього догляду. Крім того, під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що скаржник ОСОБА_2 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на спірне спадкове майно, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим 01 серпня 2017 року вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності частку майна в порядку спадкування за законом.
Отже, у цій справі спір з приводу спадщини, обґрунтованості визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини виник не між ОСОБА_1  та Територіальною громадою в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області, а між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Отже, зважаючи на характер цивільно-правового спору та доводів позивача ОСОБА_2 мала бути залучена до участі у справі як відповідач (співвідповідач), а не третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, не звернув уваги, що до участі у справі не залучено належного відповідача (співвідповідача), на чиї права та обов`язки впливає вирішення спору, а висновок про доведеність чи недоведеність позову можливий за участі у справі належних сторін. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду, як і рішення суду першої інстанції ухвалені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належних відповідачів.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 303/2845/15-ц (провадження № 61-17802св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18) та від 23 березня 2020 року у справі № 394/8/19 (провадження № 61-1404св20).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 , скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у позові, то з позивача на корить ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений нею за подання касаційних скарг судовий збір у розмірі 1 418,06 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасувати. 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Михайлівської селищної ради Вільнянського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробка Олена Володимирівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 418,06 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                   А. С. Олійник
 
                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        В. В. Яремко