ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 р.	Справа № 520/13492/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року (суддя Мельников Р.В.; м. Харків) по справі № 520/13492/19
за позовом  ОСОБА_1     
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати противоправним та скасувати рішення №534 відділу з питань призначення та перерахування пенсій №26 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, яка була зароблена трудовим стажем на території України у зв`язку з його виїздом за кордон - Ізраїль;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії, яка була зароблена ним трудовим стажем на території України з дати припинення виплати та в подальшому сплачувати ОСОБА_1 зазначену пенсію.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що у 2011 році позивач перебував на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова (Немишлянський відділ) та отримував пенсію за віком, проте у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон - Ізраїль, виплату пенсії було припинено з 01.01.2012 року. Позивачем вказано, що в 2019 році він через свого представника звернувся до Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова з проханням поновити виплату пенсії, яка була зароблена трудовим стажем на території України, але 02.10.2019 року ОСОБА_1 отримав від відповідача письмову відмову з посиланням на те, що між Україною та Ізраїлем не укладено Міжнародної Угоди про соціальне забезпечення, тому поновлювати виплату пенсії не має підстав. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 520/13492/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м-н Свободи 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в силу рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» відмова відповідача у поновленні пенсії, вмотивована посиланням на відсутність Міжнародної Угоди між Україною та Державою Ізраїль, є протиправною. Вважає, що з дня набрання чинності зазначеним рішенням Конституційного Суду виникли підстави для поновлення виплати пенсії позивачу. 
Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), необхідною умовою для виплати пенсії є приналежність особи до громадянства України.  Вказує, що всупереч п.2.22, п.2.9 Порядку № 22-1 позивачем не було подано паспорту громадянина України та документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) в Україні. В ГУПФУ в Харківській області позивачка не перебуває і не перебувала на обліку. З посиланням на п.1 постанови правління Пенсійного фонду України «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій» від 14.12.2015 № 25-1 зазначив, що позивач не може звертатися до жодного з управлінь Пенсійного фонду України, оскільки не зареєстрована на жодній з адміністративно-територіальних одиниць України, вказаних у цій постанові. Крім того, вказує, що позивачем не було надано жодних уточнюючих документів про підтвердження наявного трудового стажу та довідок про заробітну плату.  
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судовим розглядом встановлено, що позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.
Так, з наявної в матеріалах справи копії пенсійної справи позивача вбачається, що 25.09.2019 року останній звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком на підставі архівної пенсійної справи. Також вказано, що до 2011 року отримував пенсію в Україні.
Матеріали пенсійної справи також містять копію паспорту громадянина Ізраїлю типу НОМЕР_1  із перекладом на українську мову.
Рішенням №534 відділу з питань призначення та перерахування пенсій №26 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02 жовтня 2019 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у поновленні пенсії у зв`язку з тим, що між Україною та Ізраїлем не укладено міжнародної угоди про соціальне забезпечення. 
Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувсь до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником разом із заявою від 25.09.2019 про поновлення виплати пенсії відповідачу не наданий чинний документ, що посвідчує особу заявника, а відтак дійшов висновку, про обґрунтованість прийнятого рішення про відмову в поновленні пенсії, а викладені у позовній заяві вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування такого рішення є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Приписами статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Як зазначено у ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
У ст. 25 Конституції України визначено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі території України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Відповідно до положень ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
Згідно із приписами ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 за №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846).
Відповідно до пункту 1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі , що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до п. 1.6, п. 1.7 Порядку №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Згідно з п.2.22-2.23 Порядку №22-1, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Згідно із п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності);
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Відповідно до положень п.4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно із п. 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
З аналізу вищевикладених норм слід дійти висновку, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі України  «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.
Як вбачається з матеріалів справи, вимогами позивача, зверненими до органу Пенсійного фонду України є призначення пенсії на підставі архівної пенсійної справи.
В той же час, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.
Також, згідно з абз. 1 п. 2.9 Порядку №22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.
Колегія суддів зазначає, що правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає  Закон України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»   (далі  по тексту -  Закон № 5492-VI).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.
Зі змісту спірного у даній справі рішення вбачається, що підставою для його прийняття органом Пенсійного фонду України, зокрема, слугувало те, що разом із заявою про поновлення пенсії подаються документи про реєстрацію особи: паспорт громадянина України або довідка про місце реєстрації в Україні.
Так, як вбачається з матеріалів пенсійної справи, разом із заявою про призначення пенсії на підставі архівної пенсійної справи позивачем було подано копію паспорту громадянина Ізраїлю із перекладом типу Р №31487291, виданого 16.08.2017 року.
Також матеріали справи містять копію посвідчення особи, виданого 03.01.2012 року міністерством внутрішніх справ держави Ізраїль № НОМЕР_2 , де в графі громадянство не зазначено жодного значення.
Колегія суддів зауважує, що посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
З аналізу наведеного вбачається, що під час подання необхідних матеріалів  позивачем не було додано паспорту громадянина України або довідки про місце реєстрації в Україні, що свідчить про правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії на підставі архівної справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріали пенсійної справи містять довідку від 03.10.2019 року №4464/02.11.20-03, відповідно до якої Відділ з питань перерахунків пенсій № 26 управління застосування пенсійного законодавства, повідомляє, що згідно перевірки Української центральної бази даних одержувачів пенсій станом на 01.10.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд.код НОМЕР_3 , який мешкав за адресою   АДРЕСА_2 , на обліку не перебуває і пенсію не отримує.
Крім того, матеріали справи містять довідку від 03.10.2019 року №4464/02.1120-03, відповідно до якої Відділ з питань перерахунків пенсій № 26 управління застосування пенсійного законодавства, повідомляє, що в архівних справах переданих управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району пенсійна справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться.
Також колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів отримання ним пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області (Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова)  в період з лютого 2011 року по грудень 2011 року.
Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів зауважує, що скаржник наполягає на тому, що поновлення виплати пенсії особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, має бути здійснено з дня постановлення Конституційним Судом України Рішення у справі № 25-рп/2009 від 07.10.2009.
Разом з тим, у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії шляхом призначення.
Також, колегія суддів зазначає, що відмова позивачу в призначенні пенсії не позбавляє позивача права на пенсійне забезпечення. Таке право може бути, реалізоване позивачем за умови дотримання всіх необхідних процедур та механізмів, визначених законодавством, в тому числі, шляхом надання необхідних документів.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/13492/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  10.12.2020 року