Номер провадження: 22-ц/813/6865/20 
Номер справи місцевого суду: 522/15037/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
          головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
                               суддів:  Дрішлюка А.І.,
                                             Громіка Р.Д.,
                   при секретарі:  Павлючук Ю.В.,
 
переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Волинець Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В: 

26 січня 2017 року ТОВ «Ін - Фактор» звернулось до суду із заявою в якій просить замінити сторону виконавчого провадження ПАТ АБ «Порто - Франко» на ТОВ «Ін - Фактор».
Мотивуючи вимоги заяви тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року по даній справі задоволено позов ПАТ АБ «Порто - Франко», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто - Франко» Красюка Ігоря Івановича до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Порто - Франко» заборгованість за Кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011р. у розмірі 259 763,59 гривні, стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави судовий збір в розмірі 1 048,64 гривень та 375,28 гривень на користь ПАТ АБ «Порто - Франко», стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати на користь держави судовий збір в розмірі 1 048,64 гривень та 375,28 гривень на користь ПАТ АБ «Порто - Франко».
На виконання даного рішення суду 04 жовтня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи.
Постановою від 10 жовтня 2016 року Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню даних виконавчих листів.
05 липня 2016 року між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс», був укладений Договір про відступлення права вимоги №19, за яким ТОВ «Альянс Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011р., який був укладений між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ОСОБА_1 23 серпня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ТОВ «Ін - Фактор», був укладений Договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Ін - Фактор» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011р., який був укладений між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ОСОБА_1 ..
На підставі зазначеного, ТОВ «Ін-Фактор» звернулось до суду із вказаною заявою та просило суд задовольнити її вимоги у повному обсязі. 
Справу розглянуто за відсутності сторін. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ АБ «Порто-Франко» на стягувача ТОВ «Ін - Фактор».
В апеляційній скарзі адвокат Волинець В.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Розгляд справи призначено на 22 грудня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань. 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. 
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.
21 грудня 2020 року через канцелярію суду від адвоката Волинця В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Однак, 22 грудня 2020 року на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне.
Частинами першою – третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
14 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу №9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.
Матеріалами справи не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вищевказаній заяві про відкладення розгляду справи. Крім того, вказана заява про відкладення розгляду справи містить відомості щодо відсутності електронного цифрового підпису цієї заяви.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим  розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 23 грудня 2020 року. 
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши  матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення за таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 05 липня 2016 року між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс», був укладений Договір про відступлення права вимоги №19, за яким ТОВ «Альянс Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011р., який був укладений між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ОСОБА_1 ..
23 серпня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ТОВ «Ін - Фактор», був укладений Договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Ін - Фактор» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011р., який був укладений між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ОСОБА_1 ..
Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із вимог чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку зі заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Набувши право вимоги, ТОВ «Ін – Фактор» має усі законні права для звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення рішення на користь ПАТ АБ «Порто – Франко», який під час розгляду справи 05 липня 2016 року за Договором про відступлення права вимоги №19, відступив ТОВ «Альянс Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором №157/1-11 від 20.04.2011р., а тому стало неналежним позивачем не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку предметом доказування в заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні є факт переходу права вимоги до боржників від стягувача до правонаступника ТОВ «Ін – Фактор». 
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Волинець В.В. в інтересах ОСОБА_1 зазначає на відсутність у ТОВ «Ін – Фактор» на момент укладення з ТОВ «Альянс Фінанс» Договору про відступлення права вимоги від 23 серпня 2016 року ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.
Посилаючись на вказані обставини скаржник намагається фактично спонукати суд до оцінки законності укладеного між ТОВ «Альянс Фінанс» та ТОВ «Ін – Фактор» договору про відступлення прав вимоги від 23 серпня 2016 року.
Така позиція безпідставна з огляду положення ст. 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Адвокат Волинець В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 обґрунтовує свою позицію відсутністю у заявника ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.
Згідно зі ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.
Отже, даний договір є оспорюваним, і не відноситься до правочинів, які є недійсними (нікчемними) в силу закону.
В установленому законом порядку договір про відступлення прав вимоги, укладений 23 серпня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ТОВ «Ін – Фактор» недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстав немає.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 372/5269/13-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Таким чином, враховуючи вище наведене, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу адвоката Волинця Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено: 23 грудня 2020 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М.Драгомерецький   

                                                                                                                   А.І.Дрішлюк 

                                                                                                                   Р.Д.Громік