УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/219/20 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №290/219/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Бабича С.В. у смт Романові,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі – АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 27 167,93 грн., яка складається із: простроченого тіла кредиту в сумі 17 819,23 грн.; заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, в сумі 3 360,51 грн., пені в сумі 4 218,29 грн. та штрафу – 500 грн. (фіксованої частини) і 1 269,90 грн. (процентної складової). Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав анкету-заяву №б/н від 23 лютого 2015 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 21 січня 2020 року утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що відповідач висловив свою згоду про укладення договору, що засвідчив особистим підписом в анкеті-заяві. Наполягає, що з моменту підписання ОСОБА_1 анкети-заяви між ним і банком фактично укладений договір у порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Позичальнику було відкрито картковий рахунок і видано кредитну картку «Універсальна», на яку встановлений початковий кредитний ліміт. Після отримання картки відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Наполягає, що активація відповідачем картки та користування ним картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Кредитний договір повністю відповідає вимогам п.2 частини другої ст.208, частини першої ст.207 ЦК України щодо письмової форми правочину. Кредитний договір є публічним та його умови є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг. Із виписки по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт та він неодноразово знімав кредитні кошти через банкомат, купував продукти харчування, ліки, оплачував комунальні послуги, здійснював перерахування коштів на інші рахунки, поповнював рахунок у терміналі самообслуговування, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки без наявності такої проведення зазначених операцій є неможливим. Виписка з банківського рахунку, яка є первинним документом, містить інформацію про рух коштів та всі операції відповідача за кредитною карткою. Наполягає, що суду надані саме первинні бухгалтерські документи у підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, а тому відмова у задоволенні позову є безпідставною. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Навіть звичайний рівень освіти та правової обізнаності пересічного споживача кредитних послуг у повній мірі дозволяє повнолітній особі усвідомлювати значення своїх дій та розуміти, що банк не надає послуг безоплатного користування належними йому коштами.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 23 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.10).

Із змісту анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 не заповнив та не обрав жодної опції. Тобто, із анкети-заяви не вбачається, що відповідачем виявлено бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна». Опцію бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/Gold відповідачем також залишено незаповненою. Разом із тим, у заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Відповідач погодився отримати примірник договору про надання банківських послуг шляхом його роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.pb.ua.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору. 

Із матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем належними доказами не спростована.

У підтвердження розміру нарахованих пені та штрафу банк надав суду витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем заяви містили умови відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про відповідальність за неналежне виконання умов договору витяги з Тарифів і Умов та правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про узгодження сторонами умов договору щодо неустойки (пені і штрафу).

Виходячи із засад диспозитивності, суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Разом із тим, банк просить стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, в сумі 3 360,51 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк дії кредитної картки є строком кредитування. Суду не надано відомостей про строк дії кредитної картки або кредитних карток, виданих відповідачу, а отже встановити строк кредитування, а відтак і порушення таких строків відповідачем не видається можливим. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

За таких обставин, банк безпідставно нарахував ОСОБА_1 заборгованість у сумі 3 360,51 грн., як відповідальність за порушення грошового зобов`язання у порядку частини другої ст.625 ЦК України, оскільки підстави для стягнення з відповідача на користь банка заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, відсутні.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) і 1 269,90 грн. (процентної складової), банк у позовній заяві посилається на п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Однак, редакція Умов та правил надання банківських послуг, надана банком суду першої інстанції, не містить пункту 2.1.1.7.6, а тому вимога щодо стягнення з відповідача штрафу є необґрунтованою також і з цієї підстави.

Матеріалами справи доводиться, що відповідач фактично отримав та у добровільному порядку не повернув банку в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту в сумі 17 819,23 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню на користь банку з відповідача.

Із огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 17 819,23 грн. підлягає до скасування із ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким така заборгованість стягується. Натомість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зіст.625 ЦК України, пені та штрафу ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається в цій частині без змін.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (17 819,23 грн. х 100% : 27 167,93 грн. = 65,59%; 5 255 грн. х 65,59% : 100% = 3 446,75 грн.).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні простроченого тіла кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (код ЄДРПОУ 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) за кредитним договором від 23 лютого 2015 року №б/н заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 17 819 грн. 23 коп.
Рішення в частині відмови у стягнені заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, пені та штрафу залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (код ЄДРПОУ 14360570; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 3 446 грн. 75 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: