ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 р.	Справа № 520/5960/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Спірідонов М.О., м. Харків) від 18.06.2020 року по справі № 520/5960/2020
за позовом Приватного підприємства "МАРШАЛЛ"
до Слобожанської митниці Держмитслужби
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "МАРШАЛЛ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 27.03.2020 № UA807000/2020/000917/2 про коригування митної вартості товарів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 27.03.2020 № UA807000/2020/000917/2 про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року по справі № 520/5960/2020 позовні вимоги задоволено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між фірмою “WiTaP” Wilhelm Plez e.K. (Німеччина) (Продавець) і позивачем - ПП “Маршалл” (Покупець) було укладено контракт № 7 від 25.02.2020 р., відповідно до якого Продавець продає Покупцю товари народного вжитку, найменування, ціна та кількість яких вказуються у додатках до контракту. Згідно вказаного контракту, позивач - ПП “Маршалл”, придбало серветки та скатертини різних розмірів та торгівельних марок із числа товарних залишків на складі Продавця.
Зазначений товар було придбано на умовах поставки EXW Essen і в подальшому імпортовано до України.  
Позивач 18.03.2020 р. з метою митного оформлення товару подав до Слобожанської митниці Держмитслужби митну декларацію UA807170/2020/014891, згідно якої митну вартість було визначено за першим методом (ціною контракту) в розмірі 12411,22 євро за першу позицію митної декларації, 8728,28 євро за другу позицію митної декларації. З митною декларацією було подано контракт № 7 від 25.02.2020 р., рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1113 від 13.03.2020, договір-заявка № 1/2020 від 06.03.2020 на послуги з перевезення вантажу, прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 10.03.2020, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 23 від 08.07.2019, розрахунок ціни (калькуляція) виробника від 10.03.2020, специфікація МА 100320/041 від 10.03.2020, CMR №3291, лист про не взаємопов`язаність продавця з покупцем від 14.03.2020 р., лист про те, що придбаний товар є стоковими залишками від 10.03.2020 р., лист про страхування товару від 12.03.2020 р., експортну декларацію країни відправлення.
Посадовими особами відповідача було проведено огляд товарів, заявлених до митного оформлення, відповідно до якого встановлено, що частина заявлених до митного оформлення товарів містять напис “Duni”, яка не вказана у товаросупровідних документах.
Відповідачем було направлено запит митного органу від 26.03.2020 р., відповідно до якого позивачеві запропоновано надати додаткові документи згідно переліку, встановленого в ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.  
Позивач у відповідь на запит направив лист від 27.03.2020 р., відповідно до якого повідомив, що надав усі необхідні для визначення митної вартості документи, в тому числі інвойс, пакувальний лист, прайс-лист постачальника, експортну декларацію, висновки спеціалізованої експертної організації, деталізацію поставки, калькуляцію тощо.
27.03.2020 відповідачем було відмовлено в прийнятті митної декларації UA807170/2020/014891 і прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA807000/2020/000917/2 від 27.03.2020, відповідно до якого митну вартість визначено за третім методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) в розмірі 16046,68 євро за першу позицію митної декларації, 19437,88 євро за другу позицію митної декларації.
Товари були випущені у вільний обіг за митною декларацією UA807170/2020/017141 зі сплатою позивачем митних платежів згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.
Не погодившись з таким рішенням митного органу, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржуване рішення не містить докладної інформації та джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що згідно ЕМД № UA807170/2020/014891 до митного огляду був поданий товар: 1. Столові серветки у вигляді квадратних аркушів, з розміром сторін 21см, 25см, 33см у розгорнутому вигляді: Серветка (не розфасована, сток), розмір: 21х21см – 1288 кг, 25х25см – 543 кг, 33х33см – 6531 кг. Паперові столові серветки для столу, побутового призначення. Не просочені, непокриті фармацевтичними речовинами, косметичними засобами, милом, детергентом, поліролями, кремами чи аналогічними засобами, не ароматизовані. Товарні залишки зі складу, трьохшарові з целюлози, з малюнком. Виробник: "WiTaP" Wilhelm Plez е. К., Німеччина. Країна виробництва - DE. Торгівельна марка "PPD", "Ambiente", "Katharina".
Однак, у ході митного огляду, здійсненого працівником митного органу були виявлені товари з маркуванням, не вказаними у МД. За інформацією Акту про проведення митного огляду від 25.03.2020 №UA807170/2020/014891 виявлені невідповідності у відомостях, заявлених у графі 31 МД, а саме, по товарах № 1 та № 2 в частині товарів за маркуванням присутній напис «DUNI», не заявлений у МД.
Позивач у позовній заяві зауважує, що дана розбіжність виникла з вини постачальника фірми «WiTaP» Wilhelm Plez е.К., якою при оформленні документів була допущена технічна помилка, а саме не виправлена торгівельна марка «Katharina» на торгівельну марку «Duni». А вказана помилка виникла у зв`язку із скороченням персоналу через карантинні обмеження, але апелянт вважає, що вказані доводи є неналежними оскільки суперечать ч. 1 ст. 257 МК України. 
Апелянт також зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не зобов`язаний оплатити товар до його отримання, і правомірно не надав до митного оформлення документи, підтверджуючі оплату вартості товару, у зв`язку з їх відсутністю є помилковим, оскільки в межах спірних правовідносин були застосовані умови поставки ЕХМ, які полягають у тому, що продавець вважається виконавшим свої зобов`язання по поставці після того, як він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або іншому вказаному продавцем місці.
Зазначив, що оскільки товар був пред`явлений позивачем до митного оформлення, то отримання товару відбулося і позивач здійснив оплату товару. Однак позивач не подав митному органу жодного банківського документу, який би слугував підтвердженням оплати за отриманий товар, що підтверджується відсутністю у графі 44 ЕМД документа за кодом « 4301», яким має бути позначено такий документ відповідно до Класифікатора документів.
Вказав, що в наданому декларантом прайсі від 10.03.2020 № б/н відсутні окремі позиції, які заявлені в уточнюючому інвойсі (серветки з розмірами 30x40, 40x40, 48x48, які були заявлені декларантом у ЕМД № UA807170/2020/014891 від 18.03.2020), саме тому прайс не взятий до уваги митницею, як документ, шо підтверджує митну вартість товару. В наданій калькуляції відсутні окремі позиції, які заявлені в уточнюючому інвойсі (серветки з розмірами 30x40, 40x40, 48x48) - калькуляція не прийнята до уваги митницею, як документ, що підтверджує митну вартість товару. Рахунок щодо витрат на транспортування (фінансовий документ) не містив розбивки суми до сплати щодо транспортування до кордону України та окремо після кордону. Уточнюючий рахунок щодо транспортних витрат додатково поданий митниці з розбивкою витрат, але з такими ж реквізитами, шо і поданий рахунок разом з МД - рахунок № 1113 не прийнятий до уваги митницею, як документ, що підтверджує складові митної вартості товару.
Вказав, що судом першої інстанції був зроблений хибний висновок, щодо того, рахунок містив відповідну розбивку витрат, оскільки при поданні ЕМД № UА807170/2020/014891 від 18.03.2020 декларантом був поданий рахунок № 1113 без розбивки суми до сплати щодо транспортування до кордону України та окремо після кордону, подання уточнюючого рахунку відбулося вже під час проведення консультацій та витребування додаткових документів.
Також апелянт зазначив, що на підтвердження вищевказаної складової митної вартості, разом з ЕМД № UA807170/2020/014891 від 18.03.2020 особою уповноваженою на декларування до Слобожанської митниці Держмитслужби були надані наступні транспортні (перевізні) документи: автотранспортна накладна від 10.03.2020 № 3291; рахунок-фактура про надання товарно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 13.03.2020 № 1113; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 13.03.2020 № 13-3; договір-заявка про перевезення від 06.03.2020 № 1/2020.
Проте вказує, що наданий документ є похідним від основного документу, на підставі якого позивачу надавалися послуги з перевезення - Договору транспортного експедирування, який не був поданий до митного оформлення разом з ЕМД № UА807170/2020/014891 від 18.03.2019 р.
Також вказав, що декларантом не були надані банківські та інші платіжні документи, які б підтверджували факт оплати за транспортно-експедиційні послуги відповідно до рахунку-фактури, що підтверджується відсутністю у графі 44 цієї ЕМД реквізитів документу за кодом « 3005», який згідно з Класифікатором документів відповідає банківському платіжному документу, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг. Водночас позивач подає до суду банківські платіжні документи, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг. Вважає, що у розумінні ст. 73 КАС України цей доказ не може вважатися належним.
Апелянт також вказує, що наданий висновок експерта від 08.07.2019 щодо вартісних характеристик відноситься до попередньої партії товару, митне оформлення якого здійснене в минулому році - не прийнятий до уваги митницею, як документ, що підтверджує митну вартість товару, як такий, що не відноситься до партії товарів, що оцінюється.
Зазначив, що надана митна декларація країни відправлення в графі 2 містить відомості щодо підприємства, яке не є ні відправником ні продавцем, має іншу адресу ніж контрагент імпортера, тобто документально не пов`язане з імпортером в цій зовнішньоекономічній операції - митна декларація країни відправлення не прийнята до уваги митницею, як документ, що підтверджує митну вартість товару.
Враховуючи обґрунтованість сумніву Слобожанської митниці Держмитслужби у правильності визначення митної вартості транспортного засобу обумовлена спрацюванням ризиків АСАУР та відсутністю повного пакету документів, які, у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України підтверджують заявлений рівень митної вартості та повинні подаватись декларантом до митного оформлення, апелянт вважає, що рішення від 27.03.2020 № UA807000/2020/000917/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п. п. 23 та 24 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За змістом ст.ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ч. ч. 1 та 2 ст. 51 МК України).
У ч. 2 ст. 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положеннями ч. 1 ст. 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Приписами ч. 3 ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням ч. 4 вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (ч. 5 ст. 53 МК України).
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За змістом ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України унормовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
За приписами ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару належить позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим силу частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Колегія суддів зазначає, що за спірним рішенням від 27.03.2020 р. № UA807000/2020/000917/2 про коригування митної вартості товарів, заявлена митна вартість не була визнана відповідачем у зв`язку з тим, що: 1. Згідно акту митного огляду частково виявлені товари з маркуванням (торговою маркою), не вказаною у МД; 2. В п. 4.1. контракту зазначено умови оплати 100% передплата, а по факту оплата не здійснювалась; 3. В наданому прайсі відсутні окремі позиції, які заявлені до митного оформлення (розміри 30x40, 40x40, 48x48); 4. В наданій калькуляції відсутні окремі позиції, які заявлені до митного оформлення (розміри 30x40, 40x40, 48x48); 5. Рахунок щодо витрат на транспортування не містить розбивки суми до сплати щодо транспортування до кордону України та окремо після кордону; 6. Наданий висновок експерта щодо вартісних характеристик не відноситься до товарів, що оцінюється.
Судовим розглядом встановлено, що 18.03.2020 р. позивач з метою митного оформлення товару подав до Слобожанської митниці Держмитслужби митну декларацію UA807170/2020/014891, згідно якої митну вартість було визначено за першим методом (ціною контракту) в розмірі 12411,22 євро за першу позицію митної декларації, 8728,28 євро за другу позицію митної декларації. Разом з митною декларацією було подано контракт № 7 від 25.02.2020 р., рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1113 від 13.03.2020 р., договір-заявка № 1/2020 від 06.03.2020 р. на послуги з перевезення вантажу, прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 10.03.2020 р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 23 від 08.07.2019, розрахунок ціни (калькуляція) виробника від 10.03.2020, специфікація MA 100320/041 від 10.03.2020, CMR № 3291, лист про не взаємопов`язаність продавця з покупцем від 14.03.2020 р., лист про те, що придбаний товар є стоковими залишками від 10.03.2020 р., лист про страхування товару від 12.03.2020 р., експортну декларацію країни відправлення.
Що стосується доводів апелянта про те, що згідно акту митного огляду частково виявлені товари з маркуванням (торговою маркою), не вказаною у МД, а саме стосовно того, що по товарах № 1 та № 2 в частині товарів за маркуванням присутній напис «DUNI», не заявлений у МД, колегія суддів зазначає, що згідно пояснень декларанта, така розбіжність виникла з вини постачальника фірми «WiTaP» Wilhelm Plez е.К.», якою при оформленні документів була допущена технічна помилка, а саме не виправлена торгівельна марка «Katharina» на торгівельну марку «Duni». В свою чергу, апелянт не наводить належних обґрунтувань з приводу того, як зазначена помилка в частині вказання торгівельної марки, вплинула на обґрунтованість заявленої митної вартості товару, що були імпортовані підприємством позивача.
Щодо посилання апелянта на те, що за наявною у митниці інформацією про рівень цін на товари з використанням бази ЄАІС Держмитслужби показало, що рівень митної вартості товарів з виробником «Duni» значно вищий за заявлений, колегія суддів зазначає, що наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, та не враховано обставин, які можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок).
Також колегія суддів зазначає, що митним органом використано в якості товару для порівняння серветки столові торговельної марки Rosemann виробника Duni GmbH, тоді як серветки позивача мають торгівельні марки PPD, Ambiente, Duni виробника Witap Wilhelm Plez. В порівнюваній поставці умови поставки DAP (Deliver at place), тоді як у позивача умовами поставки вказано - EXW.
Слід зазначити, що Delivered at Place, DAP (Постачання в місці призначення) - одна з умов (термінів) Інкотермс, що означає, що продавець виконав своє зобов`язання по поставці, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови поставки DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.
Таким чином, на відміну від товару, імпортованого підприємством позивача, до ціни порівнюваного товару було включено вартість його транспортування. Коригувань у зв`язку з відмінностями умов поставки відповідачем не було здійснено.
Також, відповідачем при порівнянні товарів не враховано, що товар позивача є товарними залишками, які реалізуються постачальником за стоковими цінами в євро за кілограм.
Використані для порівняння скатертини мають інший склад. Так, порівнювані скатертини, на відміну від скатертин позивача, мають добавки полімерів з матеріалу «Dunicel» і водовідштовхувальне покриття, тобто, є не аналогічними до скатертин позивача, містять відмінні компонентну складі та не можуть вважатись комерційно взаємозамінними.
Щодо посилання апелянта на те, що позивач не подав митному органу жодного банківського документу, який би слугував підтвердженням оплати за отриманий товар, що підтверджується відсутністю у графі 44 ЕМД документа за кодом « 4301», яким має бути позначено такий документ відповідно до Класифікатора документів, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 4.1. контракту № 7 від 25.02.2020 р. визначено умови оплати за поставлений товаре - 100% передоплата. Разом із тим, митним органо не враховано, що відповідно до додаткової угоди від 12.03.2020 р., п. 4.1. контракту викладено в наступній редакції « 4.1. Умови оплати - оплата з відстроченням платежу або передплата» (а.с. 18), тобто контрактом визначені альтернативні способи оплати за товар, який був імпортований підприємством позивача. Крім того, в інвойсі, який подавався до митного оформлення, зазначено умови платежу: відстрочення платежу (а.с. 21), тобто на момент подання митної декларацію відповідачу повинно було бути достеменно відомо про цю обставину, у зв`язку з чим, позивач не міг надати до митного оформлення документи, які підтверджують оплату товару, оскільки на момент митного оформлення їх не мав і не зобов`язаний був їх мати в силу умов договору.
Що стосується посилання апелянта на те, що в наданому декларантом прайсі від 10.03.2020 № б/н відсутні окремі позиції, які заявлені в уточнюючому інвойсі (серветки з розмірами 30x40, 40x40, 48x48, які були заявлені декларантом у ЕМД № UA807170/2020/014891 від 18.03.2020), саме тому прайс не взятий до уваги митницею, як документ, що підтверджує митну вартість товару, колегія суддів зазначає, що відсутність окремих позицій у прайсі була викликана помилкою постачальника, з приводу чого позивач надав митниці лист постачальника. Уточнений прайс, який містить відомості про всі позиції, надавався митному органу і наявний в матеріалах справи (а.с. 68). Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості (графа 26), митна вартість серветок розміром 30x40, 40x40, 48x48 не коригувалась митним органом (а.с. 56).
Щодо посилання митного орану на те, що рахунок щодо витрат на транспортування (фінансовий документ) не містив розбивки суми до сплати щодо транспортування до кордону України та окремо після кордону, колегія суддів зазначає, що рахунок ТОВ «Інтертранс» від 13.03.2020 р. № 1113 містить розбивку суми до сплати за транспортування по іноземній території (37000 грн.) та по території України (10200 грн.) (а.с. 38), а тому доводи апелянта в цій частині також є помилковими
Щодо тверджень апелянта про те, що наданий до митного оформлення договір-заявка на послугу з перевезення вантажу є похідним від основного документу - договору транспортного експедирування, то таке твердження є помилковим, оскільки інших договорів на перевезення, окрім наданого до митного оформлення договору-заявки на послугу з перевезення вантажу, позивачем не укладалось. Договір-заявка на послугу з перевезення вантажу містить всі істотні умови, необхідні для укладання такого виду договорів, а отже не потребує укладання додатково договору транспортного експедирування.
Що стосується тверджень про те, що до митного оформлення не були надані платіжні документи, які підтверджували б факт оплати за транспортно-експедиційні послуги, то такі документи, як вбачається з платіжних доручень (а.с. 39-40), позивач отримав тільки з 20.03.2020 р., тобто, після митного оформлення, а тому такі документи під час здійснення митного оформлення позивач надати не мав об`єктивної можливості.
Що стосується тверджень апелянта про те, що наданий висновок експерта від 08.07.2019 р. щодо вартісних характеристик відноситься до попередньої партії товару, митне оформлення якого здійснене в минулому році, колегія суддів зазначає, що в цьому висновку досліджено вартість серветок паперових, неупакованих, сток розміром 21x21 см, 25x25 см, 33x33 см; скатертини паперової в рулонах, сток, які придбаваються ПП «Маршалл» у фірми «WiTaP» Wilhelm Plez е.К і саме такі товари були заявлені до митного оформлення, і щодо них прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості, а тому колегія суддів вважає, що у митного органу були відсутні підстави не враховувати цей документ при проведенні митного оформлення.
Що стосується тверджень апелянта про те, що в митній декларації країни відправлення вказано іншу адресу відправника, ніж в контракті, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товару, оскільки вказана обставина могла бути пов`язана із зміною відправником «WiTaP» Wilhelm Plez е.К. юридичної адреси після укладання контракту і на підприємство позивача не покладено обов`язку щодо перевірки правильності заповнення експортної декларації відправником.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 27.03.2020 № UA807000/2020/000917/2 про коригування митної вартості товарів є неправомірним та підлягає скасуванню. Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року по справі № 520/5960/2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року по справі № 520/5960/2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  29.10.2020 року