ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 р.	Справа № 520/11770/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання - Олійник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Кухар М.Д., м. Харків) від 02.10.2020 року  (повний текст рішення складено 02.10.2020 р.) по справі №520/11770/2020 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;  третя особа - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів    про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 09.07.2020 року по виконавчому провадженню №62312562, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком Владиславом Андрійовичем, по виконавчому листу №520/510/20, виданому 02.06.2020 року Харківським окружним адміністративним судом; стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати: витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 09.07.2020 року по виконавчому провадженню №62312562 прийнята безпідставно, відтак підлягає скасуванню у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року адміністративний позов було залишено без задоволення.  
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Усі витрати стягнути з відповідача на користь позивача з рахунок бюджетних асигнувань.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що ним неодноразово подавались державному виконавцю клопотання з повідомленням, що рішення суду фактично не виконане, що наказ про поновлення на посаді виданий не відповідно до законодавства про працю, видання наказу не призвело до реального відновлення порушених прав позивача і фактичного виконання рішення суду. Рішенням суду першої інстанції не взято до уваги, що використовуючи виключно формальний підхід, державний виконавець не дотримався таких засад виконавчого провадження як верховенства права і обов`язковість виконання рішень, а також порушив ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення про поновлення на роботі було винесено не відповідно законодавства про працю. Так, позивач зазначає, що станом на день видання боржником за виконавчим документом Наказу № 155-к від 19.06.2020 року «Про поновлення ОСОБА_1 » на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби  в Харківській області, така посада не була передбачена ні структурою, ні штатним розписом ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, що підтверджується належними і допустимими доказами, копії яких наявні в матеріалах справи і були надані державному виконавцю. Позивач вказує на те, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. На підставі зазначеного апелянт вважає, що рішення суду примусово фактично виконане не було, а отже підстав для закінчення виконавчого провадження не було.
Відповідно до ч.7 ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.
Позивач та представник позивача на електронну адресу.
Відповідач повідомлявся на електронну адресу.
Третя особа повідомлявся на електронну адресу 
Третя особа надала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що наказом Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.03.2016 року №212-к ОСОБА_1 , призначено на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.
16 грудня 2019 року Держпродспоживслужбою за підписом т.в.о. Голови Шевченко О.П. прийнято наказ № 577-к «Про звільнення ОСОБА_1 », за яким у зв`язку із отриманням негативної оцінки результатів службової діяльності, позивача звільнено з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Не погоджуючись з висновком щодо результатів оцінювання та наказом ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі №520/510/20  адміністративний позов– задоволено.
Зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби №577-к від 16.12.2019 року “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.
Звернуто рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області до негайного виконання.
Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області та звернення рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді до негайного виконання.
На підставі вказаного виконавчого листа постановою від 10.06.2020 відкрито виконавче провадження №62312563.
Наказом від 19.06.2020 №155-к, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.
Постановою від 09.07.2020 року по виконавчому провадженню №62312562 державним виконавцем закінчено виконавче провадження у зв`язку з його фактичним виконанням.
Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження №62312562, як рішення суб`єкта владних повноважень, відповідає вимогам та принципам, передбаченим у частині 2 статті 2 КАС України, оскільки прийнято обґрунтовано та з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Відповідно до статей 14, 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Частиною 4статті 372 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404).
У статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При цьому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону крім іншого за заявою стягувача про примусове виконання рішення. 
Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч.1 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному      статтею 63      цього Закону.
Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Згідно з частинами 1, 2 цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням у справі №520/510/20 визначено, крім іншого, поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області (а.с. 8-14).
25.06.2020 на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист, яким повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі № 520/510/20 наказом Держпродспоживслужби від 19.06.2020 року № 155-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області. Зазначений наказ направлено до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області для здійснення запису в трудову книжку (а.с. 101).
Так, як вбачається з матеріалів справи, наказом Держпродспоживслужби від 19.06.2020 року №155-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (а.с. 102).
Згідно копії трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження №62312562, остання містить запис про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.
Таким чином, враховуючи зміст виконавчого листа по справі №520/510/20, який було надано на виконання, шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, колегія судів вважає правильними висновки суду першої інстанції  про виконання вказаного виконавчого листа від 01.06.2020 р., оскільки позивача наказом Держпродспоживслужби від 19.06.2020 року №155-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області та в трудову книжку позивача було внесено відповідний запис.
Згідно із ч. 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
З огляду на зазначене, державний виконавець відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, прийняв спірну постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/ 510/20 від 01.06.2020 р.
В свою чергу, щодо посилання апелянта на формальність наказу №155-к, колегія судів вважає, що судом першої інстанції було вірно визначено, що державний виконавець здійснює свої повноваження в межах Закону України «Про виконавче провадження»      та інших нормативно-правових актів, відтак позбавлений можливості діяти на власний розсуд.
Так, дослідження предмету включення посади позивача до структури Головного управління виходить за межі наданих державному виконавцю повноважень в рамках виконавчого провадження №62312562.
Щодо фактичної неможливості позивачем приступити до виконання своїх попередніх обов`язків, колегія судів вказує на те, що вказані обставини не є предметом спору та зазначені обставини мають досліджуватись у справі про визнання протиправними дій Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області щодо видання Наказу № 155-к від 19.06.2020 року  і наказу № 322-к від 23.06.2020 року, скасування наказів № 161-к від 22.06.2020, № 323-к від 23.06.2020 року.
Отже, доводи позивача про те, що  рішення суду фактично не виконане, що наказ про поновлення на посаді виданий не відповідно до законодавства про працю, видання наказу не призвело до реального відновлення порушених прав позивача і фактичного виконання рішення суду, є необґрунтованими з підстав того, що належна оцінка правомірності дій   Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області після прийняття наказу Держпродспоживслужби від 19.06.2020 року №155-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області  не може бути надана в рамках розгляду цієї справи.
Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд в постанові від 03.12.2018 р. по справі 653/2118/15-ц, яким визначено наступне: “Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження. Подальші дії роботодавця можуть бути оскаржені у визначеному законом порядку.".
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року по справі № 520/11770/2020  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    Г.Є. Бершов