ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21130/19                                                                              Суддя першої інстанції: Кузьменко А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2020 року                                                                                     м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Чаку Є.В. та Черпіцької Л.Т., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві  на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві та Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві) від 18 червня 2015 року № 13798-17.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 у 2015 році був власником автомобіля, який належить до об`єктів оподаткування транспортним податком. Також скаржник просить врахувати, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду із адміністративним позовом. 
Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві від позивача не надходив.  
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві було винесене податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 13798-17, яким ОСОБА_1 нараховані податкові зобов`язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2015 рік у розмірі 25000 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішення податкового органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 267 Податкового кодексу України щодо сплати транспортного податку підлягають застосуванню у сукупності з пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього Кодексу. Відповідно, транспортний податок підлягає сплаті починаючи з 01 січня 2016 року. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності з 01 січня 2015 року, ст. 267 Податкового кодексу України було викладено у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку. 
Згідно пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Об`єктом оподаткування, відповідно до пп.  267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 був власником автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO,  2013 року випуску, об`єм двигуна - 3956 куб. см, державний номерний знак - НОМЕР_1 .
У зв`язку з цим ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві було зроблено правильний вказаний транспортний засіб є об`єктом оподаткування транспортним податком, а позивач - платником такого податку відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України. 
Разом з тим, податковим органом не було враховано, що транспортирний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 Податкового кодексу України.
Так, у відповідності до п. 8.1 та п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Таким чином, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.
У м. Києві транспортний податок був встановлений рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629», яке опубліковане у січні 2015 року у газеті «Хрещатик», випуск № 13/1.
З огляду на те, що рішення Київської міської ради про встановлення транспортного податку  було прийняте та оприлюднене після 15 липня 2014 року, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році - відсутні.
Положеннями п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було передбачено сплату транспортного податку,  органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Разом з тим, вказаним Законом не було передбачено, що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 Податкового кодексу України. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що у ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві були відсутні підстави для нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2015 рік та винесення податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 13798-17.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві вказує на те, що позивач пропустив строк звернення до суду. 
У відповідності до ч. 1 ст. 99 КАС України у редакції, що діяла на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Таке ж правило закріплене у ч. 1 ст. 122 КАС України у редакції, що діє на цей час. 
Нормативно-правовим актом, який встановлює строк звернення до суду із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є Податковий кодекс України. 
Згідно з п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Положеннями ст. 102 Податкового кодексу України передбачений строк давності тривалістю 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу).
Зазначені норми права вказують на те, що строк для звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу становить 1095 днів (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції) і обчислюється з дня отримання платником податків такого рішення.
Звертаючись до суду із адміністративним позовом, ОСОБА_1 зазнав, що про наявність податкового боргу з транспортного податку дізнався лише у вересні 2019 року після звернення до органів Державної міграційної служби України для оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання. 
ОСОБА_1 30 вересня 2019 року звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із заявою про надання інформації та документів щодо податкового боргу. 
Листом від 16 жовтня 2019 року № 5316/с/26-15-33-14-23 Головне управління ДПС у м. Києві надіслало позивачу копію податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 13798-17. 
До суду із адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся 27 листопада 2019 року, тобто у межах установленого строку, обчисленого з дня фактичного отримання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
У свою чергу скаржник наполягає на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду, адже податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 13798-17 було своєчасно направлене ОСОБА_1 та повернулося до контролюючого органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням строків зберігання». 
Згідно з абз. 3 п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У зв`язку з цим контролюючий орган вважає, що податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 13798-17 вважається врученим позивачу.
Надаючи правову оцінку зазначеному доводу, колегія суддів враховує, що Головне управління ДПС у м. Києві під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавало доказів направлення ОСОБА_1 оскаржуваного податкового повідомлення-рішення засобами поштового зв`язку та повернення поштового відправлення без вручення адресату з огляду на закінчення встановленого строку зберігання. Зазначені докази також не бути подані разом з апеляційною скаргою. 
За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з тим контролюючий орган, посилаючись на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, не надав доказів того, що податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 13798-17 було направлене та вручене позивачу раніше ніж у жовтні 2019 року. 
Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Є.В. Чаку

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька