КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
                                      Апеляційне провадження № 22-ц/824/11921/2020                   
                                                                                                                      справа № 372/2629/19                                                       
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
19  листопада  2020 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області, постановлене суддею Кравченком М.В.  02 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, обґрунтовуючи тим, що 30.04.2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №403/018/08-Ж, відповідно до п.1.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 56 000,00 доларів США зі сплатою 13,50% процентів річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по  кредиту до 29.04.2033 року (включно) на умовах визначених цим договором. У якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 30.04.2008 року між Банком та Позивачем було укладено Іпотечний договір №04/І-264, у відповідності до якого позивач передала в іпотеку Банку придбану із залученням кредитних коштів   двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
11.06.2019 року позивачу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стало відомо, що АТ «Укрсоцбанк» набув право власності на предмет іпотеки. Позивач вважає, що перехід права власності на предмет іпотеки до АТ «Укрсоцбанк» було здійснено з грубим порушенням норм законодавства, в зв`язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46399974 від 10.04.2019 року, яка проведена Комунальним підприємством «Агенція адміністративних послуг» і здійснено державну реєстрацію прав та обтяжень на двокімнатну квартиру (загальною площею 56,80 квадратного метра, житловою площею 32,50 квадратного метра), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.
 Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено.
Вжиті в межах розгляду цієї цивільної справи постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року заходи забезпечення позову скасовані по вступу рішення у законну силу.
Не погоджуючись із рішенням суду, 31.07.2020 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи тим, що судом не було з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд невірно застосував норми матеріального права, зокрема суд дійшов невірних висновків, що при укладенні Іпотечного договору досягнута згода щодо можливого застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання  основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; що при вирішенні спору  повинні бути застосовані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; щодо дотримання банком вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в частині виконання банком вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного договору та договору іпотеки щодо направлення і отримання іпотекодавцями відповідної письмової вимоги від іпотекодержателя.
Представник АТ «Альфа-Банк» просив апеляційну с каргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 Позивач та  представники комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг»  в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  осіб, що не з`явились.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено   позовні  вимоги.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №403/018/08-Ж, відповідно до якого банк надав позивачу як позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 56000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних та кінцевим терміном погашення  кредиту не пізніше 29.04.2033 року.
Мета кредитування - на придбання двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .
У якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 30.04.2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №04/І-264, у відповідності до якого остання передала в іпотеку Банку придбану із залученням кредитних коштів  вищезазначену двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
У зв`язку з неналежним виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором станом на 13.03.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 121 893,07 доларів США, в тому числі заборгованість по тілу кредиту - у розмірі 55 540,29 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі - 66 352,78 долара США, заборгованість по нарахованих комісіях - у розмірі 4 929,89 доларів США.
У результаті неналежного виконанням ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором, ігноруванням письмових вимог банку про усунення порушень кредитного договору АТ «Укрсоцбанк» скористався правом, визначеним ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку звернув стягнення на вказану квартиру шляхом набуття на неї права власності.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша  статті 611 ЦК України).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому Законом.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
 Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до п.4.1. статті 4 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору, Банк як іпотекодержатель вправі задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.
В п.4.5. Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що Банк, як іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, які визначені в п.4.5.1.- 4.5.5. цього Іпотечного договору.
Так, відповідно до п. 4.5.3. статті 4 Іпотечного договору: задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
З підписанням цього Іпотечного договору та наявності в ньому застереження (п.4.5.3.) яке по правовому змісту прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, Позивач надала Банку, як Іпотекодержателю згоду на прийняття останнім рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Банку лише у разі невиконання або неналежного виконання умов Кредитного договору.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами при укладенні Іпотечного договору № 638/IП-3 від 30.07.2008 була досягнута згода щодо можливого застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону країни «Про іпотеку».
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 163005413 від 10.04.2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 08.04.2019 року за АТ «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) та зареєстровано державним реєстратором Комунального підприємства «Агентство адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяною Віталіївнгою . Даний запис вчинено на підставі дублікату договору іпотеки №04/І-264, серія та номер: 300, виданого 18.03.2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 17_NPL UkrSoc (Bank), виданий 09.08.2018 року, видавник ПАТ «Укрсоцбанк».
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд  першої інстанції не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню, а саме - Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
У справі, що переглядається, звернення стягнення на квартиру ОСОБА_1 як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.
Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 645/5280/16-ц.
Щодо твердження апеляційної скарги про недотримання банком вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в частині виконання банком вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного договору та договору іпотеки щодо направлення і отримання іпотекодавцем відповідної письмової вимоги від іпотекодержателя, судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання положень ст. 35 цього Закону АТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержатель 10.08.2018року направляв позивачу на адресу її місця реєстрації так і на адресу місця розташування іпотечної квартири письмове повідомлення за вих. №17_NPLSoc (Bank) від 09.08.2018 року, що підтверджується копіями описів вкладень копію поштового реєстру та копією поштової квитанції від 10.08.2018 року ( а.с.105-108). 
Хоча, як вбачається із умов Іпотечного договору  №04/І-264,   направлення  письмової вимоги цим договором не передбачалося, а тому, на думку колегії суддів, немає підстав вважати, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки порушена. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
 
Керуючись ст.  367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови виготовлено 24  листопада  2020 року.

 
Суддя - доповідач:     

Судді: