22-ц/804/3642/20 
                                                                                221/1545/20 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/1545//20
Номер провадження 22-ц/804/3642/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Попової С.А.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 вересня 2020 року, у складі судді Писанець Н.В., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_1 

про стягнення кредитної заборгованості,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

02 березня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 132933,68 грн за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2011 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору№ б/н від 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, щодо укладення договору приєднання.  Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою»  Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», викладеному на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, з розрахунку 360 календарних днів. Одночасно  пунктом 1.1.3.1.9.  Умов та правил надання  передбачена можливість  односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі  цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично  лонгується на той самий строк. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідачка умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31 грудня 2019  року становить 411229,96 грн, яка складається з заборгованості за кредитом -  9446,61 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 399982,53  грн та пені - 1800,82 грн. Банк на свій розсуд вимагає стягнення з відповідачки частини заборгованості в сумі 132933,68 грн, яка складається із заборгованості за кредитом -  9446,61 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 22 квітня 2011 року по 31 липня 2018 року - 123487,07 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

               Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 03 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір, на виконання якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано ОСОБА_1 грошову банківську позику, тобто грошовий банківський кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.
Приймаючи такий висновок, суд відступив від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №175/4576/14-ц, яка хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, однак фактичні обставини розглядуваної справи не є аналогічними справі, яка переглянута судом касаційної інстанції. В зазначеному правовому висновку Верховного Суду, встановлена відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. Заперечень від відповідача ОСОБА_1 , що ним укладено договір з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та отримано кредитні кошти під час розгляду судом справи не надійшло.
В розглядуваній справі, судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема факт підписання ОСОБА_1 заяви (анкети), в якій зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в зв`язку з чим дані документи (докази), а також Умови та Правила надання банківських послуг розцінюються як невід`ємна частина договору, укладеного між сторонами 22.04.2011 року шляхом підписання заяви.

Виходячи з того, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного 25 числа місяця, у рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов`язань. 
Дійшовши зазначеного висновку, судом застосована правова позиція, викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,  відповідно до якої, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
            З огляду на наведене,  суд дійшов висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустило строк позовної давності в частині звернення до суду з вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 22.04.2011 року по 31.07.2018 року, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування та відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.
             Суд також дійшов висновку, що після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.
             Дійшовши зазначеного висновку, судом застосована правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
                Судом враховано, що строк дії картки закінчився в лютому 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 11.02.2020 року.
                Право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а тому починаючи із зазначеної дати АТ КБ «Приватбанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.
             Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.04.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в графі сума сплачено відсотків відображено, що останній обов`язковий платіж за договором № б/н від 22.04.2011 року ОСОБА_1 здійснено 30.10.2015 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, за який відповідачем не було внесено на рахунок позивача грошових коштів. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропущено, передбачений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, оскільки позов пред`явлено до суду 11.02.2020 року, про що було заявлено стороною відповідачки. 
             Приймаючи такий висновок, суд зазначав, що положення пункту 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, яким встановлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років в даному випадку не заслуговує на увагу. В заяві (анкеті) від 22.04.2011 року, Умовах та Правил надання банківських послуг, які діяли саме станом на виникнення між сторонами договірних відносин (тобто 22.04.2011 року), які особисто підписано відповідачем, - не міститься домовленості сторін аналогічним п. 1.1.7.31 (затверджені 06.03.2010 р.), тому підстав визнати, що сторонами дотримано письмову форму договору про збільшення позовної давності не має. Дійшовши такого висновку судом застосована правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постанові  у справі № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року.
           Суд, встановивши фактичні обставини справи, з якими законодавець пов`язує вирішення спору (строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу), а також подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
06 листопада 2020  року  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосуванні норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року справу за позовом  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що кредит у розмірі 10000 грн був отриманий відповідачкою у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування  на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
При укладенні договору сторони керувались положеннями частини 1 статті  634 ЦК України, який визначає, що договором приєднання  є договір, умови якого встановлені  однією із сторін  у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений  лише шляхом приєднання  другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідачка разом  з Анкетою-заявою підписала  довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним та інше.
Судом не враховано висновок зроблений у постанові Верховного Суду по справі № 755/18246/15-ц від 07 березня 2018 року, відповідно до якого позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При  цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ним не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору  з передбачених законом підстав позичальник не заявляла.

Відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України представником відповідачки  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції в повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у відповідності з нормами матеріального і процесуального права. 

Процедура розгляду справи апеляційним судом
Враховуючи положення частини 13 статті 7, частини 4 статті 274, частини 1 статті 368  ЦПК України, розгляд даної справи в силу частин 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 оформила в АТ КББ«ПРИВАТБАНК» заяву про відкриття кредитної картки.
Підписана 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 заява (анкета) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку складає між сторонами договір, відповідно до умов якого відповідачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку; базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3 % в місяць з розрахунку 360 днів у році. Відповідно до пункту 1.1. Умов та Правил надання банківських послуг вони визначають умови, на яких ПриватБанк пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві і в Пам`ятці клієнта; належним чином заповнену заяву підписується клієнтом і, таким чином клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить укладений договір про надання банківських послуг. Підписанням відповідачем заяви засвідчує його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також його  згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг.
            Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання перед відповідачкою ОСОБА_1 згідно укладеного договору № б/н від 22.04.2011 року, надав кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
            Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які складають невід`ємну частину укладеного сторонами договору № б/н від 22 квітня 2011 року, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту.
В порушення погоджених сторонами умов договірних відносин відповідач не виконував умови зазначеного договору № б/н від 22 квітня 2011 року, порушивши передбачені терміни погашення кредиту та відсотків.
Суд, зазначав, що підстав для поставлення під сумнів розрахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту не вбачається.
Суд перевіряючи правильність нарахування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків за користування кредитом, виходив з наступного.
Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється. Укладаючи договір № б/н від 22 квітня 2011 року сторонами обговорений розмір відсоткової ставки та порядок її сплати. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого відділом підтримки інформації за кредитними операціями (з урахуванням графіку погашення кредиту) розмір несплачених процентів за користування кредитом за період з 22 квітня 2011 року по 31 липня 2018 року складає 123487,07 грн. Відповідно до даного розрахунку, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при визначенні заборгованості за відсотками було застосовано декілька процентних ставок 36 %, 30 %, 34,80 %, 43,20 % відсотки річних. Разом з тим, відповідно до  анкети-заяви, сторонами погоджено базову процентну 30 % річних.
Суд акцентував увагу, що в анкеті-заявці від 22 квітня 2011 року не передбачено умов щодо зміни відсоткової ставки та процедури повідомлення боржника про зміну такої.
З урахуванням вказаного, оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання ОСОБА_1 відповідної письмової заяви, то і зміна умов договору, умов кредитування мала відбутися у такий же спосіб. За таких обставин, зміна АТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки в односторонньому порядку не відповідає наведеним нормам права.
Приймаючи такий висновок, суд врахував правову позицію, сформульовану Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, відповідно до якої боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано відповідних доказів на підтвердження виконання процедури повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за відсоткам за користування кредитом з розрахунку іншої процентної ставки ніж 30 % річних, яка погоджена при укладенні кредитного договору. 
             Судом встановлено строк дії картки закінчився в лютому 2015 року, а з позовом Банк звернувся до суду 11 лютого 2020 року. Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.
2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення  апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення  відповідає зазначеним вимогам закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

            За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору, розмір  процентів  та  порядок  їх  сплати  за   договором визначаються  в  договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення,  попиту і пропозицій,  які  склалися  на  кредитному ринку,  строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів. 
            Встановлений  договором  розмір  процентів  не  може  бути збільшений  банком,  іншою  фінансовою установою в односторонньому порядку.
            Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. 

            Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

                Матеріалами справи підтверджується, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої погодилась з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифами складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг (т. 1 а.с.11).
                Як  вбачається з зазначеної заяви ОСОБА_1   виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитна «Універсальна» з кредитним лімітом 2000 грн.
                 За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, які  викладені, зокрема у довідці про  умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка  разом з анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку підписана ОСОБА_1 , сторони домовилися, що  базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок простроченої заборгованості із розрахунку 360 днів на  місяць становить 2,5 %,  строк погашення щомісячних платежів встановлений  до 25 числа, що  наступає за звітним. Отже, ОСОБА_1 повинна була сплачувати   проценти за користування кредитом до 25-го числа кожного місяця в розмірі 2,5 %, або 30 % річних (2,5% х 12) (т.1 а. с. 12).
              Обставини укладення договору про надання банківських послуг, отримання кредитних коштів у розмірі 10000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідачка не заперечувала.
               Враховуючи зазначені обставини, судом першої інстанції було встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та  ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 10000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
                З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги та не дав належної оцінки довідці про умови кредитування від 22 квітня 2011 року є безпідставними.
                Судом також встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту становить 9446,61 грн, розмір несплачених процентів за користування кредитом за період з 22 квітня 2011 року по 31 липня 2018 року складає 123487,07 гривень (т.1 а.с.5 - 10).
              З даного розрахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» при визначенні заборгованості за відсотками було застосовано декілька процентних ставок: з 22 квітня 2011 року - 30 %, з 01 вересня 2014 року -  34,80 % та з 01 квітня 2015 року - 43,20 % відсотки річних.
             Разом з тим,  з довідки про умови кредитування від 22 квітня 2011 року, яка підписана  ОСОБА_1 , вбачається, що сторони погодили базову місячну відсоткову ставку за користування кредитом 2,5%, що становить 30 % річних.
              За положеннями статті 1056-1 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, розмір  процентів  та  порядок  їх  сплати  за   договором визначаються  в  договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення,  попиту і пропозицій,  які  склалися  на  кредитному ринку,  строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів. 
            Встановлений  договором  розмір  процентів  не  може  бути збільшений  банком,  іншою  фінансовою установою в односторонньому порядку.
            Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

             Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

             Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.  

             Матеріали справи свідчать про те, що позивачем не було належним чином проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки. Доказів направлення  боржниці листа про зміну умов кредитного договору та отримання згоди останньої на таке збільшення, матеріали справи не містять.  

            Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. 

             З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

              Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

              Згідно частини 1 статті 651, статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

    Оскільки укладення кредитного договору  мало місце  шляхом підписання відповідачкою відповідної письмової заяви, а зміна умов договору, умов кредитування  мала відбуватися  у такий же спосіб, суд першої інстанції  дійшов правильного висновку, що зміна АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентної ставки, яке відбулося з 01 вересня 2014 року  в односторонньому порядку, не відповідає нормам закону та умовам укладеного кредитного договору. А відтак,  відсутні правові підстави  для нарахування заборгованості за відсотками  за користування кредитом з розрахунку  іншої процентної ставки ніж 30% річних, яка була погоджена сторонами  при укладенні договору.
    Відповідно до пунктів 1.1.1.46., 2.1.1.2.11.  Умов та  Правил надання  банківських послуг в Приватбанку  кредитна картка - це платіжна картка з встановленим кредитним лімітом. Карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій  стороні, включно.
    Як вбачається з матеріалів справи, в межах укладеного кредитного договору № б/н від 22 квітня 2011 року відповідачка отримала кредитні картки за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії  останньої до останнього дня 02 2015 року (т.1 а.с.124).
    За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом  на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до останнього дня лютого місяця 2015 року, тобто до 28 лютого 2015 року включно.
    Відтак, у межах строку кредитування до 28 лютого 2015 року відповідачка мала, зокрема,  повертати позивачеві кредит, як зазначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а саме  здійснювати щомісячні платежі до 25 числа  місяця, який слідує за звітним місяцем у розмірі 7%  від заборгованості, але не менш 50 грн і не більш залишку заборгованості  та сплачувати проценти  у розмірі 2,5% на залишок непростроченої заборгованості. Починаючи з 01 березня 2015 року, відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.
     Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну  виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
            З огляду на те, що зі спливом  строку кредитування припинилося  право позивача нараховувати проценти за кредитом, суд першої інстанції також  дійшов  правильного висновку, що Банком неправомірно проводилось нарахування процентів за користування кредитом після закінчення зазначеного строку. Тобто, Банком неправомірно проводилось нарахування процентів за користування кредитом з 01 березня 2015 року, та вимоги про стягнення заборгованості за процентами нарахованими після зазначеної дати є необґрунтованими.
              Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, сформульований Великою Палатою Верховного Суду  у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9518/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.
              За пунктом 2.1.1.12.4. Умов та  Правил надання  банківських послуг в Приватбанку   строки та порядок  погашення Кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам наведений в Пам`ятці Клієнта/ Довідці про умову кредитування, яка є невід`ємною частиною  Договору, а також встановлюється  даним пунктом. У разі  наявності простроченого Кредиту (Овердрафту) - строком повернення Кредиту (Овердрафту) у повному обсязі є 211-й  день з моменту виникнення  такої заборгованості.

             Як вбачається з наданого Банком до матеріалів справи розрахунку заборгованості, станом на 30 вересня 2014 року у відповідачки виникла прострочена заборгованість за кредитом. Останній платіж в межах строку дії договору (28 лютого 2015 року) відповідачкою зроблений 26 лютого 2015 року, а останній платіж на погашення заборгованості  - 30 жовтня 2015 року.
            Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
             Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
             За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
             Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
              Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.
             Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
             У даній справі між сторонами укладено кредитний договір у формі заяви за зразком, розробленим банком.
             Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
              З позовом до суду про стягнення з відповідача кредитної заборгованості АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося  02 березня 2020 року (а. с. 2).
             Звертаючись до суду з позовом Банк в обгрунтування того, що ним не порушено позовну давність, посилався на  пункт  1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які є невід`ємною  частиною  Кредитного договору , яким встановлено  строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) у 50 років.
             Колегія суддів  апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що дане посилання не заслуговує на увагу та не підтверджує наявність збільшеної позовної давності за даним Кредитним договором, з огляду на наступне.
            Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
            Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
            Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
            Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
            Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
            За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
            Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).
            Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
             Умови та Правила надання  банківських послуг в ПриватБанку, у пункті  1.1.7.31. яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідача.
             При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та Правила надання  банківських послуг в ПриватБанку не змінювалися з часу укладання Кредитного договору (22  квітня 2011 року) до часу звернення Банком з даним позовом (02 березня 2020 року) і на час укладення кредитного договору саме цей пункт  Умов та Правил надання банківських послуг  розуміла відповідачка, підписуючи анкету - заяву про приєднання до вказаних Умов, а також те, що Умови та Правил надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 22 квітня 2011 року.
             В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 22 квітня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.
             У постанові  від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої, якщо Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`яти років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Суди попередніх інстанцій зробили обґрунтований висновок, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк давності звернення до суду з позовом до ОСОБА_3, про застосування якого просив відповідач у справі.
             В суді першої інстанції представником відповідачки заявлено про застосування наслідків спливу загального  строку позовної давності. Підтверджень погодження сторонами строку  позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами у 50 років не висловив  (т.1 а.с.47). 
             З огляду на наведене вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції  щодо пропуску Банком строку позовної давності при зверненні з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом та з висновком про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
         Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн, при  подачі апеляційної скарги - 3153 грн (т.1 а.с.1, 241).
Оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  не підлягають задоволенню, законних підстав для відшкодування судового збору не мається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції, згідно статті 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 вересня 2020 року - без змін. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Волноваського районного  суду Донецької області від 03 вересня  2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:      Т.Б.Ткаченко 

                  С.А.Зайцева

       С.А.Попова