Справа № 344/17083/17 
Провадження № 22-ц/4808/1180/20 
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Мелінишин Г.П.
       суддів:                                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Домбровської Г.В., ухвалене 27 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 06 грудня 2019 року, в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,
в с т а н о в и в:
У грудні 2017 року ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 09 січня 2017 року в місті Івано-Франківську з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки КІА, д.н.з. НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї пригоди належний ОСОБА_2 автомобіль BMW, д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. 07 березня 2016 року між ПРАТ та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому товариством сплачено на користь потерпілого за відновлювальний ремонт автомобіля страхове відшкодування в розмірі 56 671,99 грн. Посилаючись на те, що заподіювач шкоди керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, страховика про настання ДТП у визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки не повідомив, до СК у порядку регресу перейшло право вимоги на страхове відшкодування. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» кошти в розмірі 56 671,99 грн, виплачені в якості страхового відшкодування в порядку регресу. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також письмово не повідомив страховика у триденний строк про настання дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом при ухваленні рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, що рішення суду не відповідає наявним в справі доказам. Так згідно висновку №67 експертного автотоварознавчого дослідження від 23 лютого 2017 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 84 025,59 грн. Тоді як cума страхового відшкодування згідно розрахунку СК - 68 006,39 грн.
Натомість на підставі страхового акта № 7636 від 21 вересня 2017 року потерпілому перераховано 56 671,99 грн. Отже висновок автотоварознавчого дослідження при визначенні суми страхового відшкодування не взято страховиком до уваги. Рішення про здійснення страхового відкодування було прийнято ПРАТ на підставі ремонтної калькуляції №7636 від 03 липня 2017 року, яка належним чином не оформлена. 
Вважає, що судом безпідставно не враховано поданий ним рахунок-фактуру № 002 від 08 травня 2019 року, згідно якого вартість запчастин та робіт з ремонту пошкодженого автомобіля складає 31 692,00 грн. Що, на його думку, є належним доказом та підтверджує дійсну вартість відновлювального ремонту.
За наведених обставин просив рішення скасувати. Ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши на користь позивача в порядку регресу грошові кошти в розмірі 31 692,00 грн, виплачені в якості страхового відшкодування. 
ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» відзиву на апеляційну скаргу не подало.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2016 року між ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, Поліс № АЕ/8220057, відповідно до умов якого застраховано автомобіль «KIA RIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , на загальну страхову суму за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн (а.с. 7 т.1).
З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2017 року в м.Івано-Франківську на перетині вулиць Сахарова-Коновальця сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ОСОБА_1 «KIA RIO», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_2 на праві власності автомобіль «BMW 525», д.н.з. НОМЕР_2 . Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Завзначена обставина підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 130, статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 5-6 т.1).
За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Свою вину у вчиненні ДТП апелянт визнає.
Відповідно до Висновку №67 від 23 лютого 2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку (шкоди) завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 84 025,59 грн (а.с. 10-17 т.1). Протоколом огляду транспортного засобу від 15 лютого 2017 року (Додаток №1 до висновку) при проведенні в присутності потерпілого зовнішнього огляду пошкодженого автомобіля, що знаходився на арештмайданчику по вул. Бельведерській, встановлено заподіяння шкоди, зокрема пошкодження вузлів та деталей, характеристику пошкодження КТЗ і вид усунення їх (ремонт, заміна тощо) (а.с. 18-19 т.1).
Як вбачається зі складеного ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» 21 вересня 2017 року страхового акта №7636 розмір страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля складає 56 671,99 грн (а.с. 8, 9 т.1).
Встановлено, що на виконання вимог ухвали Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2019 року позивачем було надано ремонтну калькуляцію від 03 липня 2017 року та розрахунок суми страхового відшкодування від 26 липня 2017 року, згідно з якими сума страхового відшкодування з ПДВ складає 68 006,39 грн та без ПДВ відповідно 56 671,99 грн. Вказані кошти відповідно до розпорядження №680/2017 від 29 вересня 2017 року за підписом голови Правління ПРАТ «СК «Український Страховий Стандарт» вирішено сплатити в якості страхового відшкодування ОСОБА_3 на підставі його заяви. Згідно платіжного доручення №06662 від 29 вересня 2017 року такі йому сплачено (а.с. 188-190,193,194, 33 т.1).
За змістом пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.        Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
В силу пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
При цьому, як передбачено статтею 29 вказаного закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 ЦК України).
Відповідно до статті 38 вищезазначеного закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника якщо якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. 
Тобто, регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і не повідомив страховика на протязі трьох днів про настання ДТП. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та апелянтом не заперечуються.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
ПРАТ «СК «Український страховий стандарт» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача як до страховика винної особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 
Частиною 2 статті 36 Закону передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
З матеріалів справи видно, що страхове відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 56 671,99 грн визначено страховиком на підставі страхового акта, ремонтної калькуляції системи AUDATEX, в межах суми вартості матеріального збитку визначеного експертом у висновку №67 експертного автотоварознавчого дослідження. Здійснення перерахунку цих коштів потерпілому підтверджено платіжним дорученням.
За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що матеріальна шкода завдана потерпілому пошкодженням його транспортного засобу повністю обгрунтована належними та допустимими письмовими доказами, які встановлюють витрати, необхідні для відновлювального ремонту автомобіля.
А отже посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір шкоди є недоведеним, суперечить матеріалам справи. Тим більше, що потерпілою стороною виплачений розмір страхового відшкодування не заперечується.
Натомість, ОСОБА_1 не навів обгрунтованих заперечень щодо невідповідності вартості зазначених у калькуляції виконаних робіт та деталей існуючим на час проведення ремонту цінам. Тобто, не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, що є обов`язком сторін згідно із засадами змагальності цивільного процесу. 
Разом з тим, наданий ним в суді першої інстанції рахунок-фактура №002 від 08 травня 2019 року ПП ОСОБА_4 вартості матеріалів та робіт щодо відновлювального ремонту автомобіля BMW 525D на суму 31 692,00 грн не може слугувати виключним доказом підтвердження реальних збитків, оскільки цей підприємець не проводив ремонт пошкодженого автомобіля. 
При цьому клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи відповідачем не заявлялось. 
За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення. Враховуючи, що суд дійшов висновку про залишення рішення без змін, його дію слід відновити.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від  27 листопада 2019 року - без змін.
Відновити дію рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 О.В. Пнівчук
       О.О. Томин
                                                                               
Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2020 року