КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/60910/19-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10429/2020

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
23 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року у складі судді Волкової С.Я.,
у справі за позовом суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2019 року суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа (далі - СПД ФО)  ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року позов СПД ФО ОСОБА_1 залишено без розгляду.
05.06.2020 року  ОСОБА_2 звернулася із заявою про ухвалення по справі додаткового рішення про стягнення судових витрат.
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року подану по справі заяву задоволено, стягнуто з СПД ФО ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 27 500 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги та витрат, пов`язаних із залученням експерта.
В апеляційній скарзі позивачка вважає додаткове рішення районного суду безпідставним, незаконним, постановленим з істотним порушенням норм процесуального права,  таким, що підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні заяви.
 Зазначала, що судом першої інстанції, нехтуючи приписами ч.5 ст.142 ЦПК України, ухвалено додаткове судове рішення з порушенням процесуальних строків, протягом 29 днів з дня постановлений ухвали від 01.06.2020 року, з грубим порушенням 15-денного строку, визначеного наведеною нормою права.
Вважає безпідставним та незаконним висновок суду про встановлення факту зловживання позивачкою процесуальними правами, а  ухвала суду від 01.06.2020 року, на яку послався суд в ході прийняття додаткового рішення, не набрала чинності.
Зазначила, що не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, оскільки судом не дотримано принципу співмірності складності справи, обсягу робіт та затраченого часу з розміром затрачених витрат на оплату послуг адвокатів, що регламентований ч. 4 ст. 137 ЦПК України та стягнуто судові витрати за дії адвоката Лебединської Г.І. , які містять ознаки зловживання процесуальними правами й спрямовані на затягування розгляду справи, розмір яких є завищеним та неспівмірними з обсягом наданих послуг й у випадку підстав до стягнення  такої просила зменшити до 2 000 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Чорного Є.О., які просили апеляційну скаргу задовольнити та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, представників ОСОБА_2 Лебединську Н.С. та Лебединського Г.І. , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи,  відповідачка звернулася до суду з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу в загальній сумі 27 500 грн., що склається з 13 000 грн.  витрат на професійну правничу допомогу адвоката Лебединського Г.І. та адвоката Лебединської Н.С. на суму 12 000 грн. та залучення експерта в сумі 2 500 грн. (т. 2 а.с. 1-3).
Задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції керувався ч. 5 ст. 142 ЦПК України, з якої вбачається, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи таке.
Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України » №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Тому, кваліфікуючи подання позову як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді залишення позову без розгляду, тим самим сторону позбавляють гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.
Згідно положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до справи, позивачка скористалася своїм правом і  звернулася у суд за захистом. 
Отже, подання позову не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації.
Окрім цього, постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року   ухвалу районного суду, якою поданий по справі  позов залишено без розгляду, скасовано, а справу направлено до того ж суду для продовження розгляду.
Отже, матеріалами справи не доведено  необґрунтованість дій позивача, пов`язаними зі зверненням у суд за захистом своїх прав, а ухвалу районного суду про залишення позову без розгляду, як незаконну, скасовано.
Згідно положень  ч.1, 2ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається  на  сторони пропорційно  розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин,  коли необґрунтованість дій позивача матеріалами справи  не доведено, ухвалу суду скасовано, колегія суддів визнає передчасним звернення   ОСОБА_2 у суд із заявою  про стягнення понесених по справі судових витрат.
Колегія суддів враховує, що заявлений спір не знайшов своє вирішення, справу направлено для продовження розгляду, а тому  розподіл між сторонами судових витрат  може мати місце  лише за результатами  розгляду справи по суті вимог.
За таких обставин, колегія суддів  дійшла висновку про скасування додаткового  рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року, як постановленого поспішно, з порушенням норм процесуального права,  з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
                                                    П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат - відмовити.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:   
 
Судді: