ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/2210/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.04.20 року по справі № 520/2210/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             Управління поліції охорони в Харківській області                     
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Харківській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Харківській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2   ст. 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";                     
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2   ст. 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 12 календарних років служби;      
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30.11.2019 по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 29.11.2019 звільнений   зі служби в поліції за п. 7 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням. Відповідно до п. 2   ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивач зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги. Управлінням поліції охорони в Харківській області ОСОБА_1 відмовлено у нарахуванні та виплаті такої допомоги з посиланням на те, що позивач на момент звільнення не набув права на пенсію. Вказану відмову позивач вважає протиправною. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що питання виплати одноразової грошової допомоги особі, яка звільняється зі служби за власним бажанням, неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом, яким висловлено правову позицію, що виплата одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не пов`язується з набуттям особою права на пенсію, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.      
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , на підставі рапорту від 15.11.2019, звільнено зі служби в поліції за п. 7 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням, що підтверджується витягом з наказу Управління поліції охорони в Харківській області № 661 о/с від 28.11.2019. Зі змісту вказаного наказу вбачається, що вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає 12 років 04 місяці 10 днів (а.с. 9).
Відповідно до Розрахункового листка за листопад 2019 року ОСОБА_1 нараховано 12574,22 грн. (а.с. 12). Виплату грошового забезпечення проведено позивачу у день звільнення - 29.11.2019. 
Як свідчать матеріали справи, 13.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 9   Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
06.02.2020 листом Управління поліції охорони в Харківській області № 245/43/40/02-2020 ОСОБА_1 повідомлено, що на момент звільнення з поліції позивач не набув права на пенсію на підставі Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тому одноразова грошова допомога не нараховувалася та не виплачувалася (а.с. 10).   
Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до   ст. 102 Закону № 580 (станом на час виникнення спірних правовідносин), пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених   Законом України   "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (надалі - Закон № 2262-ХІІ) (станом на час виникнення спірних правовідносин), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до абз. 4 п. 10   постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992   № 393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Як вірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, з системного аналізу вищезазначених норм права встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення передбачена у випадку, якщо на час звільнення особи, яка звільняється із служби за власним бажанням, вона набула права на пенсію та мала вислугу 10 років і більше. При цьому, факт виникнення в особи права на пенсію повинен обов`язково передувати звільненню.
Відповідно до п. а ч. 1   ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у   пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2   цього Закону (крім осіб, зазначених у   частині третій   статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
          Таким чином, позивач на час звільнення з Національної поліції вислуги, необхідної для призначення пенсії згідно норм   Закону № 2262-ХІІ, не мав, а отже не набув права на пенсію, і, як наслідок, на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закон № 2262-ХІІ. 
Будь-які докази, що спростовують дану обставину, або докази щодо права позивача на інші види пенсійного забезпечення, передбачені   Законом № 2262-ХІІ, матеріали справи не містять.
Надаючи правову оцінку доводам позивача стосовно обґрунтування позовних вимог з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, пунктом десятої якої не передбачено набуття права на пенсію як підстави для виплати одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта   Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин норм ч. 2   ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, який має вищу юридичну силу ніж   постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, яку прийнято на виконання вказаного Закону.
          З огляду на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині  визнання протиправною   відмови відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30.11.2019 по день фактичного розрахунку. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 по справі №520/2210/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова