ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 листопада 2020 року                                                            м. Чернівці
справа № 715/1372/20
провадження 22-ц/822/828/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
      суддів : Кулянди М.І., Литвинюк І.М.
секретар Скрипка С.В. 

розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2020 року в справі за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям, яке має дітей

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 квітня 2007 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 257.
В обґрунтування такої заяви сторони зазначали, що оскільки на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинились, вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо, примирення між сторонами неможливо, а подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, наявні підстави для розірвання укладеного між ними шлюбу у порядку, передбаченому статтею 109 Сімейного кодексу України.
У спільній заяві  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також вказали, що спір про право між ними відсутній, а також просили після розірвання шлюбу залишити прізвище дружини « ОСОБА_3 ».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб, зареєстрований між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  Лівобережним  відділом реєстрації шлюбів міста  Києва з державним Центром розвитку сім`ї 14 квітня 2007 року, за актовим записом №257.
Суд першої інстанції виходив із того, що сторони у справі виявили взаємне бажання розірвати шлюб, спір про право відсутній, в зв`язку з чим наявні правові підстави для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 109 СК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційний скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Спільна заява про розірвання шлюбу між сторонами була подана без наміру припинення фактичних шлюбних відносин, а з метою отримати певні вигоди.
Судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо підсудності справи, в якій обидві сторони проживають за межами країни. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Встановлено, що 14 квітня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 ». 
В шлюбі у сторін народилося четверо дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіям свідоцтв про народження. 
22 червня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду спільну заяву про розірвання шлюбу в передбаченому статтею 109 СК України порядку. Заява підписана обома з подружжя, що підтверджується наявним в матеріалах справи її оригіналом. 
У вказаній заяві зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 зазначено адресу: село Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області, а зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 вказано адресу: село Васильківці Гусятинського району Тернопільської області. 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Звертаючись до суду із указаним заявою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені, окреме проживання та відсутність взаєморозуміння та взаємної підтримки свідчить про неможливість збереження такого шлюбу.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 СК України).
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 , суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви сторін про розірвання шлюбу.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що заява про розірвання шлюбу між сторонами була подана без наміру припинення фактичних шлюбних відносин, а з метою отримання певних вигод, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не оскаржував в апеляційному порядку рішення суду про розірвання його із ОСОБА_1 шлюбу, що свідчить про його згоду із таким висновком суду першої інстанції.
Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання такого шлюбу.
Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справу розглянуто з порушенням правил підсудності, слід зазначити наступне. 
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 27 ЦПК України).
Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина 2 статті 28 ЦПК України).
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Як вбачається зі змісту спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, сторони на час розгляду вказаної справи визначили своє місцезнаходження/проживання на території України, у зв`язку з чим дана справа підсудна судам України.
Враховуючи те, що заяву про розірвання шлюбу було подано до суду за домовленістю подружжя за зареєстрованим місцем проживання  ОСОБА_1 , що територіально відноситься до Глибоцького районного суду Чернівецької області,  суд першої інстанції  дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у даній справі та її підсудність даному суду. 
Необгрунтованими є посилання ОСОБА_1 як на належний та допустимий доказ підтвердження їх з ОСОБА_2 та дітьми постійного місця проживання в Швейцарії на довідку управління житлового контролю міста Енгельберг від 18 серпня 2020 року, оскільки вказана довідка містить дані щодо місця проживання заявників в Швейцарії саме станом на 18 серпня 2020 року, тобто після вирішення судом першої інстанції вказаного спору, проте не спростовує факт їх проживання в Україні як на час подання позову у даній справі, так і на час розгляду такої справи по суті, що свідчить про відсутність підстав для визначення підсудності цієї справи в порядку статті 29 ЦПК України.
За таких обставин, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки.
Заява ОСОБА_1 про відмову від спільної заяви про розірвання шлюбу та закриття провадження задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч.4 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Про ці вимоги закону було також роз`яснено сторонам при оформленні нотаріальної спільної заяви, про що зазначено в самій заяві, яка підписана сторонами. Як вбачається з матеріалів справи спільна заява про розірвання шлюбу надійшла на адресу суду 22.06.2020р., рішення судом було ухвалено 23 липня 2020 року, отже після спливу одного місяця, як передбачено законом. Враховуючи, що протягом зазначеного законом строку сторони не скористалися своїм правом на відкликання заяви, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду не вбачається. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд  

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 11 листопада 2020 року.

Головуючий                                                 І.Б. Перепелюк 

Судді:                                                          І.М. Литвинюк         

                                                               М.І. Кулянда