ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8438/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                 Аблов Є.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бобрович Алли Іванівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   20 серпня 2020 року (розглянута у  порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:
1) зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціально страхування у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу, відповідно до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату в сумі 200 700, 00 грн.;
2) зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціально страхування у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу, відповідно до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату в сумі 40 140, 00 грн.;
3) зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціально страхування у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячні виплати, відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 8 302, 71 грн, починаючи з жовтня 2019 року та довічно із перерахуванням такої суми відповідно до частини другої статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
В обґрунтування позову позивач зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 працював на посаді водія в Автотранспортному підприємстві - 09669 у м. Києві та був членом добровільного спортивного товариства «Авангард» Української республіканської ради професійних спілок з 1959 року. Розпорядженням Центральної ради добровільного спортивного товариства «Авангард» від 05 січня 1968 року №13 у період з 06 січня 1968 року по 16 січня 1968 року ОСОБА_2 було відряджено на учбово - тренувальний збір перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну, що проходили в с. Ворохта Івано - Франківської області, під час якого трапився нещасний випадок і він отримав компресійний перелом 7-8 хребців. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року визнано нещасний випадок, що трапився із ОСОБА_2 у с. Ворохта Івано - Франківської області таким, що пов`язаний з виробництвом. Також, актом Головного управління Держпраці у Київській області від 27 червня 2019 року визнано нещасний випадок із ОСОБА_2 таким, що пов`язаний з виробництвом. На підставі викладеного, позивач звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві із заявою про виплату страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Втім, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхових виплат, усупереч положенням норм чинного законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від   20 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату страхових виплат.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату страхових виплат з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 15 грудня 1974 року встановлено І групу інвалідності довічно, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2000 року.
У відповідності до довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 07 листопада 2019 року №186 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності І групи загального захворювання, довічно.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 20 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Стрийському району реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, 05 жовтня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 03 квітня 2007 року.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі №753/2377/19 (провадження №2-о/753/156/19) встановлено факт, що має юридичне значення, а саме визнано нещасний випадок, що трапився 13 січня 1968 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у селищі Ворохта Івано - Франківської області, таким, що пов`язаний з виробництвом.
Зі змісту вказаного рішення встановлено наступне: «… ОСОБА_2 з 16 травня 1967 року працював на посаді водія у Київському автотранспортному підприємстві №09669.
Відповідно до копії довідки №1495, виданої 09 липня 1968 року Центральною радою добровільного спортивного товариства «Авангард», ОСОБА_2 розпорядженням Центральної ради було відряджено в селище Ворохта Івано - Франківської області з 06 по 16 січня 1968 року для проходження учбово - тренувального збору перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну.
Згідно Акту №1 в селищі Ворохта Івано - Франківської області 13 січня 1968 року під час учбово - тренувальних занять з підготовки до першості СРСР зі стрибків на лижах з трампліну із ОСОБА_2 трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав важку спортивну травму.
Відповідно до виписки з акту лікарсько - трудової експертної комісії Печерського району м. Києва від 29 квітня 1968 року №875, діагноз ОСОБА_2 , компресійний перелом 7 - 8 хребців грудного відділу хребта з пошкодженням спинного мозку, та було встановлено І групу інвалідності.
Встановлено, що розпорядженням по по Центральній раді ДСО «Авангард» №29 від 16 січня 1969 року, у зв`язку з отриманням ОСОБА_2 травми під час учбово - тренувального збору та втрату працездатності з 01 травня 1968 року була встановлена доплата в розмірі 39, 90 руб. В місяць між встановленою пенсією та заробітною платою, яку ОСОБА_2 раніше отримував.
Як вбачається із копії довідок лікарсько - трудових експертних комісій м. Києва від 22 травня 1970 року, 06 червня 1972 року ОСОБА_2 було встановлено І групу інвалідності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть видане 03 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_4 .
Згідно з копією довідки №1/2, виданої 24 липня 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва та отримував пенсію по інвалідності І групи трудового каліцтва з 01 травня 1968 року по момент смерті.».
Також, у відповідності до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 13 січня 1968 року о 12 годині 30 хвилин від 27 червня 2019 року (форма Н-5), затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Київській області, нещасний випадок з ОСОБА_2 , водієм Київського автотранспортного підприємства №09669, правонаступником якого є ПАТ «КВК «РАПІД», визнано таким, що пов`язаний з виробництвом відповідно до підпункту 7 пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232. Особи, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку не встановлені.
На підставі викладеного ОСОБА_1 звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві із заявою про призначення та виплату страхових виплат.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві листом від 15 жовтня 2019 року №7012-2 відмовило позивачу у призначенні та виплаті страхових виплат, посилаючись на те, що в акті за формою Н-1 та в трудовій книжці зазначено, що ОСОБА_2 перебував на посаді водія, а травму отримав під час проходження учбово - тренувальних занять, тобто не при виконанні своїх безпосередніх посадових обов`язків. ПАТ «КВК «РАПІД» на запит Лівобережного відділення Управління щодо надання довідки про середній заробіток ОСОБА_2 повідомила листом від 25 вересня 2019 року №305/1 про те, що відповідно до наказу №1 від 03 січня 1968 року водій ОСОБА_2 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати (за власний рахунок) з 08 по 20 січня 1968 року. Тобто заробітна плата ОСОБА_2 відсутня, що унеможливлює провести розрахунок страхових виплат. В копії свідоцтва про смерть від 08 квітня 1998 року та в довідці від 03 квітня 2007 року є розбіжності щодо причини смерті ОСОБА_2 . 
Також, вказаним листом позивачу було запропоновано звернутись до комісії з питань вирішення спорів при Управлінні щодо розгляду питання призначення страхових виплат.
Протоколом спеціальної комісії з питань вирішення спорів при управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 запропоновано звернутись до суду для вирішення питання про встановлення видів та розміру страхових виплат, а також періоду з якого провести відшкодування страхових виплат.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, звернувся з відповідним позовом до адміністративного суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 №1105-XIV.
Відповідно до частини першої статті 4 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» основними завданнями Фонду та його робочих органів є: надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону. 
У відповідності до частини першої статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхуванню від нещасного випадку підлягають:
1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах;
2) учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах;
3) особи, які утримуються у виправних закладах та залучаються до трудової діяльності на виробництві цих установ або на інших підприємствах за спеціальними договорами.
Страховими виплатами, відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. 
Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідуванні професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов`язань перед потерпілим (частини третя, шоста статті 36 вказаного Закону).
Згідно частини сьомої статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:
1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
Частинами першою - третьою статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Такими непрацездатними особами є:
1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;
2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;
3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;
4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;
5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.
Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Відповідно до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
При цьому, відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 
1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 
2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.
Частинами другою - четвертою статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника:
1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;
2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду;
3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку;
4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання;
5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.
Факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.
Якщо застрахований або члени його сім`ї за станом здоров`я чи з інших причин не спроможні самі одержати зазначені вище документи, їх одержує та подає відповідний страховий експерт Фонду.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Подібні норми містяться і в пунктах 1.3, 1.4 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 19 липня 2018 року №11 з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, правління Фонду соціального страхування України, чинного на час прийняття оскаржуваної відповіді відповідача (далі - Порядок №11).
Так, відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Порядку №11 управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах. Копія постанови на вимогу надається потерпілому або особам, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого. Управління (відділення) Фонду можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про страховий випадок оформлені з порушенням встановлених вимог.
Окрім зазначеного встановлено, що разом із заявою про призначення та виплату страхових виплат, як дружині померлого годувальника ОСОБА_2 позивач надала усі необхідні документи, а саме: акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 27 червня 2019 року №1 (форма Н-1); акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 13 січня 1968 року о 12 год. 30 хв., від 27 червня 2019 року (форма Н-5); рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі №753/2377/19;свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 24 липня 2013 року №00012490678; довідку Відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва від 03 квітня 2007 року №423 про причину смерті ОСОБА_2 , а також посвідчення серії НОМЕР_1 про встановлення ОСОБА_1 інвалідності І групи з 15 грудня 1974 року довічно.
При цьому, як встановлено, що відповідач, розглянувши справу про страхові виплати та підставі поданої ОСОБА_1 заяви (з усіма необхідними документами), в порушення вимог частин першої, другої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не прийняв відповідного рішення, оформленого постановою, у якій би було зазначено дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
Натомість, відповідач надіслав позивачу інформаційного листа від 15 жовтня 2019 №7012-2 у якому повідомив, що у Управління відсутні правові підстави для призначення страхових виплат, оскільки в акті за формою Н-1 та в трудовій книжці зазначено, що ОСОБА_2 перебував на посаді водія, а травму отримав під час проходження учбово - тренувальних занять, тобто не при виконання своїх безпосередніх посадових обов`язків. Крім того, ПАТ «КВК «РАПІД» на запит Лівобережного відділення Управління щодо надання довідки про середній заробіток ОСОБА_2 повідомила листом від 25 вересня 2019 року №305/1 про те, що відповідно до наказу від 03 січня 1968 року №1 водій ОСОБА_2 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати (за власний рахунок) з 08 по 20 січня 1968 року. Таким чином, на думку відповідача, заробітна плата ОСОБА_2 відсутня, що унеможливлює провести розрахунок страхових виплат.
На підстав вище зазначеного , колегія суддів звертає увагу на те, що лист відповідача від 15 жовтня 2019 №7012-2 про відмову позивачу у здійсненні страхових виплат та наданні соціальних послуг не є рішенням за результатами розгляду заяви позивача щодо призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що трапився 13 січня 1968 року о 12 год. 30 хв. З працівником Автотранспортного підприємства №09669, правонаступником якого є ПАТ «КВК «РАПІД» (код 05475156), у селищі Ворохта Івано - Франківської області під час учбово - тренувальних зборів з підготовки до змагань на першість СРСР зі стрибків на лижах з трамплін.
Також, позивачем був наданий весь необхідний перелік документів для призначення страхової виплати, встановлений законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема документи, що підтверджують, що нещасний випадок з ОСОБА_2 , водієм Київського автотранспортного підприємства №09669, правонаступником якого є ПАТ «КВК «РАПІД» (код 05475156), визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 27 червня 2019 року №1 (форма Н-1); акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 13 січня 1968 року о 12 год. 30 хв., від 27 червня 2019 року (форма Н-5); рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі №753/2377/19).
Крім того, з аналізу наданих позивачем документів, останній, відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є особою, що має право на отримання страхових виплат.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у місті Києві допустило протиправну бездіяльність, яка виразилась у неприйнятті рішення у формі постанови (про здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг або про обґрунтування відмови у наданні таких послуг та виплат) за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що трапився 13 січня 1968 року о 12 год. 30 хв. З працівником Автотранспортного підприємства №09669, правонаступником якого є ПАТ «КВК «РАПІД» (код 05475156), у селищі Ворохта Івано - Франківської області під час учбово - тренувальних зборів з підготовки до змагань на першість СРСР зі стрибків на лижах з трампліну.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до вимог частини 4 цієї ж статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
На підставі вище викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту та відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача щодо здійснення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що трапився 13 січня 1968 року о 12 год. 30 хв. З працівником Автотранспортного підприємства №09669, правонаступником якого є ПАТ «КВК «РАПІД» (код 05475156), у селищі Ворохта Івано - Франківської області під час учбово - тренувальних зборів з підготовки до змагань на першість СРСР зі стрибків на лижах з трампліну, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.      
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бобрович Алли Іванівни і - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   20 серпня 2020  року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк                    

Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль