КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

__________________________________
Справа №759/3344/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/13615/2020                                                                                 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:                        
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року (суддя Величко Т.О.) про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ТРЕВЕЛ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звільнення, у зв`язку із недотриманням роботодавцем законодавства про працю, та стягнення вихідної допомоги, 
 
встановила:
 
у лютому 2020р. позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом.
Ухвалою  Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року заяву ТОВ «БРАЙТ ТРЕВЕЛ» задоволено. Забезпечено докази шляхом допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працюють у ТОВ «Аудиторська компанія «Ед Рем».
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви ТОВ «БРАЙТ ТРЕВЕЛ» про забезпечення доказів.
Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки заява про забезпечення доказів не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України, так як заявлена в усній формі під час судового засідання; до неї не додано належних документів, які підтверджують повноваження адвоката Панченка О.В. на представлення інтересів ТОВ «БРАЙТ ТРЕВЕЛ»; за подачу заяви не сплачено судовий збір.
Крім того, позивачзвертає увагу, що в ухвалі суду не зазначено конкретних обставин, для доказування яких необхідний допит свідків, представник відповідача не обґрунтував необхідність забезпечення доказів шляхом допиту свідків, не надав документи у підтвердження того, що дані особи були очевидцями подій 17 січня 2020р., які стосуються предмету позову, та були в приміщенні ПрАТ «ДІПРОЗВ`ЯЗОК» на законній підставі.
Також позивачвважає, що у порушення ч. 11 ст. 118 ЦПК України судом безпідставно зазначено, що оскаржувана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.
У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «БРАЙТ ТРЕВЕЛ» - ОСОБА_4 просить визнати подання апеляційної скарги позивачем зловживанням процесуальними правами, застосувати до неї заходи процесуального примусу згідно п. 1 або п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України,  відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з неї витрати на 

правову допомогу. Представник відповідача посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки адвокат Панченко О.В. усно заявив клопотання про допит свідків, яке письмово було зазначено у відзиві на позов, і з протоколу судового засідання та технічного запису вбачається, що суд задовольнив зазначене клопотання протокольною ухвалою не на підставі ст. 117 ЦПК України, а у порядку ст. 91 ЦПК України. Також зазначає, що подання даної апеляційної скарги направлено на порушення прав відповідача на подачу доказів, позивач зловживає своїми процесуальними правами, затягує розгляд справи та збільшує витрати відповідача на правову допомогу.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.87 т.2), у судове засідання свого представника не направив,  подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника (с.с.90-91 т.2).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначене підготовче засідання.
22 липня 2020 року відповідач подав відзив на позов, у прохальній частині якого просив допитати у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно протоколу підготовчого засіданні від 16 вересня 2020 року представник відповідача заявив клопотання про допит свідків, яке було задоволено судом, про що постановлена ухвала, яка занесена до протоколу засідання.
Крім того, судом постановлена ухвала, згідно якої суд забезпечив докази шляхом допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
Постановляючи ухвалу про забезпечення доказів, суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 116 ЦПК України, виходив з необхідності вжиття заходів забезпечення доказів.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають матеріалам справи та не ґрунтуються на нормах процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Вимоги до форми і змісту заяви про забезпечення доказів визначені статтею 117 ЦПК України. 
У заяві про забезпечення доказів зазначається:найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), 

якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.
За подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.
Отже, забезпечення доказів необхідне у випадку, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Суд забезпечує докази за заявою учасника справи, яка повинна відповідати формі та змісту, які визначені у ст. 117 ЦПК України, та оплачена судовим збором.
Відповідно до частин 1, 5 ст. 118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.
Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить, що у разі задоволення заяви про забезпечення доказів, зокрема, шляхом допиту свідків, суд зобов`язаний вчинити таку процесуальну дію, тобто допитати вказаних осіб у якості свідків у цьому ж судовому засіданні, у якому постановив ухвалу про забезпечення доказів. 
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.
Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів в судовому засіданні, суд постановляє відповідну ухвалу в нарадчій кімнаті.
Як убачається з протоколу судового засідання від 16 вересня 2020 року, суд до нарадчої кімнати не видалявся, а задовольнив клопотання представника ТОВ «БРАЙТ ТРЕВЕЛ» - адвоката Панченка О.В. про допит свідків ухвалою, яка занесена до протоколу засідання (с.с.26 т.2).
Статтею 197 ЦПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про виклик у судове засідання свідків.
Згідно ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.
Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.
Аналіз вищезазначених норм свідчить, що заява про допит свідків та заява про забезпечення доказів шляхом допиту свідків є різними процесуальними діями і їх процесуальне вирішення судом передбачено різними нормами процесуального права.
Вказане не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, суд не здійснив процесуальні дії про забезпечення доказів шляхом допиту свідків.
Матеріали справи не містять заяви ТОВ «БРАЙТ ТРЕВЕЛ», поданої у порядку ст. 116 та 117 ЦПК України про забезпечення доказів, а відповідачем у відзиві було зазначено про допит свідків та під час підготовчого засідання було заявлено клопотання про допит свідків у судовому засіданні.
Вказані обставини підтвердив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.
Таким чином, суд першої інстанції не мав правових підстав для постановлення ухвали про забезпечення доказів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали.
Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про постановлення ухвали про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків, так як такої заяви представник відповідача не подавав.
Ухвала суду про задоволення клопотання про допит свідків у судовому засіданні окремому оскарженню у апеляційному порядку не підлягає, а відтак свої заперечення проти вказаної ухвали позивач зможе зазначити у апеляційній скарзі на рішення суду.
Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки подача апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення доказів передбачена нормами процесуального права (п. 2 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) і є правом учасника справи, тому правові підстави для застосування до позивача заходів процесуального примусу відсутні.
Вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, є передчасними, так як відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Тобто такі витрати згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України розподіляються між сторонами після розгляду справи по суті пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи не подання учасниками справи заяви про забезпечення доказів, оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року 
                                                                              
скасувати.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт   

 Судді                                                                       Г.М. Кирилюк

                                                                                  Т.А. Семенюк