Справа № 345/2807/19 
Провадження № 22-ц/4808/1096/20 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі: 
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів                                             Василишин Л.В., Горейко М.Д., 
секретаря                                       Петріва Д.Б.,   
з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , третьої особи  ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання неправомірним рішення органу місцевого самоврядування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 04 серпня 2020 року у м. Калуш Івано-Франківської області, повний текст якого складено 12 серпня 2020 року, 
                                                        в с т а н о в и в :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, в обґрунтування якого зазначено, що являється співвласником будинковолодіння з надвірними господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.09.2013 року. Суміжним землекористувачем по АДРЕСА_2   є ОСОБА_3 , який обіймає посаду Пійлівського сільського голови. Рішенням Пійлівської сільської ради від 19 лютого 2019 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки з кадастровим номером 2622885202:03:003:0065, площею 0,1951 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також передано у власність ОСОБА_3 вказану земельну ділянку. Обмірів земельних ділянок, належних сторонам, не проводилося, оскільки акт земельної комісії затверджено в той же день, що і прийнято рішення про затвердження технічної документації ОСОБА_3 і передачу йому у власність земельної ділянки. Крім того, земельною комісією не встановлена точна межа між спірними земельними  ділянками. Технічна документація  складена у 2012 році, ще до складання акту земельної комісії у 2016 році. У технічній документації відсутні підписи суміжного землекористувача ОСОБА_6 , чоловіка позивачки (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто не узгоджені межі земельної ділянки. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.02.2015 року за позовом Калуського міжрайонного прокурора до ОСОБА_3   визнано недійсним зазначений державний акт та скасовано. Державний  акт про право власності на земельну ділянку виданий  на підставі зазначеної технічної документації. Вважає неправомірними оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування також через порушення регламенту сесії сільської ради. Крім того, сільською радою та сільським головою не виконано положення ст.59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» при наявності  конфлікту інтересів,   оскільки ОСОБА_3 (як сільський голова), хоча і не брав участі у голосування, проте доповідав по питаннях порядку денного, давав пропозиції щодо голосування за затвердження акту земельної комісії, пропонував затвердити технічну документацію на земельну ділянку, що знаходиться у його користуванні. Позивачка раніше, ніж ОСОБА_3 звернулася  до Пійлівської сільської ради із заявою про затвердження технічної документації на земельну ділянку, що знаходиться у її користуванні, на частину якої претендує ОСОБА_3 . Однак, рішенням Пійлівської сільсокї ради від 28 травня 2015 року, хоча і не відмовлено у задоволенні заяви позивачки про приватизацію земельної ділянки, але й не передано у її власність. Просила визнати протиправними та скасувати рішення 24 сесії сьомого скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року № 34-24/2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 » та  №33-24/2019 «Про затвердження акту земельної комісії» , стягнути судові витрати (а.с.3-11).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, залучено ОСОБА_5 , та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 (а.с.126-127).
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірними рішень органу місцевого самоврядування відмовлено  (а.с.175-180).
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апелянт зазначила, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. На думку апелянта, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність.
Вказує, що суд не дослідив та не надав належної оцінки тому, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.02.2015 року визнано недійсним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1951 га з кадастровим номером 2622885202:03:003:0065, належної ОСОБА_3 . Рішенням суду встановлено, що  ОСОБА_3 , будучи службовою особою, склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи, зокрема рішення  сільської ради від 05.09.2012р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 ».
Звертає увагу суду на ту обставину, що згідно з даними сайту «Публічна кадастрова карта України» тип власності на момент ухвалення спірного рішення не був встановлений взагалі, тобто земельна ділянка, яка передана у приватну власність ОСОБА_3 на момент прийняття рішення не була у власності громади Пійлівської сільської ради.
Також згідно протоколу Пійлівської сільської ради від 19.02.2019р. за затвердження технічної документації проголосувало 9 із 10 присутніх, а 1 не голосував, що не відповідає дійсності. В протоколі невірно зазначені результати голосування по обох питаннях, оскільки ОСОБА_7 при зустрічі з нею пояснила, що вона утрималася від голосування, хоча цей факт не відображено у протоколі. Крім того, депутати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно з поданими до сільської ради заявами, свої голоси відкликали. Незважаючи на всі наведені у позовній заяві доводи та подані письмові докази, суд ухвалив помилкове рішення.
Крім того, суд в оскаржуваному рішенні помилково стверджує, що рішенням Пійлівської сільської ради від 18.12.1993р. вирішено передати у власність ОСОБА_3 0,18 га землі для обслуговування будинку. Нею подано довідку Пійлівської сільської ради від 18.03.2012р. №89, із змісту якої вбачається, що згідно з погосподарською книгою №7 особового рахунку НОМЕР_1 за  2011-2015р.р. за ОСОБА_3 , який  проживає по АДРЕСА_2 , обліковується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в розмірі 0,07 га. Про цю довідку суд взагалі не згадує та не зазначає, чому даний доказ не взято ним до уваги.
З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.183-190).
ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність вимог апеляційної скарги. Звертає увагу суду, що його статус визначено як третю особу на стороні відповідача. Однак, оскільки у зв`язку із прийняттям оспорюваних рішень у нього виникли права (право власності на земельну ділянку), то даний позов безпосередньо впливає на його права як власника, тому він повинен бути залученим в якості відповідача по даній справі. Згідно чинного законодавства, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Позивачка у позовній заяві зазначає, що оскаржуваним рішенням сільської ради порушується її право на земельні ділянки, що перебували у користуванні її чоловіка, а після його смерті перейшли до неї, та право на приватизацію яких вона має. Однак, жодним словом не згадала, який розмір земельної ділянки обліковується за домоволодінням та яким доказом це підтверджується. Адже її чоловіку було надано дозвіл на приватизацію 0,08 га, а після цього рішення він просив збільшити розмір земельної ділянки до 0,1256 га (тобто на 0,0456 га більше), в чому йому було відмовлено. Після його смерті ОСОБА_1 замовила виготовлення технічної документації на земельні ділянки, та в завданні робіт вказала розмір 0,1256 га, а подаючи на затвердження технічну документацію, площа зазначеної нею земельної ділянки вже становила 0,1358 га. Не бажаючи продовжувати спір із сусідами він погодився на те, щоб 0,03 га спірної землі, конфлікт за яку триває десятиліття, було розділено між ними порівну, та оформив право власності на свою земельну ділянку. Тому вважає, що рішення сільської ради були прийняті відповідно до Закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Пійлівська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області не скористалася, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.
Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , третьої особи  ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її   обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Пійлівської сільської ради народних депутатів Калуського району Івано-Франківської області від 18.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сіл Пійло та Довге-Калуське» вирішено передати у приватну власність громадянам земельні ділянки площею, згідно списку, що додається. Відповідно до додатку до зазначеного рішення (список №1), ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,44 га, з яких 0,36 га - для ведення городництва та 0,08 га - для обслуговування житлового будинку. ОСОБА_3 вирішено передати в приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, з яких 0,42 га - для ведення городництва та 0,18 га - для обслуговування житлового будинку (а.с. 98-102).
Рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 30.11.2010 року №19  внесено зміни у вищевказане рішення та уточнено площі двох ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 - з 0,10 га на 0,1048 га та з 0,15 га на 0,1429 га (а.с.103).
Рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 14.06.2012 року №154 уточнену площу третьої земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6 - з 0,10 га на 0,1032 га. Питання уточнення площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку не було вирішено, оскільки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 існував спір з приводу земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходилася між їхніми будинковолодіннями (а.с. 104).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Згідно свідоцтва про право власності від 06.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М.В за № 1025 та свідоцтва про право на спадщину від 06 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори Локатир М.В за № 1019, спадкоємцями ОСОБА_6 є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 , яким належить по 1/2 частці спадкового майна (а.с. 60, 120-123).         
Рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області № 30  від 28 травня 2015 року вирішено внести зміни в рішення № 154 11 сесії 6 скликання від 14.06.2012 року, та рішення 2 сесії 6 демократичного скликання від 30.11.2010 року: передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 , жительці с. Довге-Калуське, земельну ділянку загальною площею 0,3545 га. Однак в частині внесення змін щодо площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1358 га замість 0,1100 га рішення не прийнято (а.с. 35).
Згідно акту Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 28.11.2016 року, ОСОБА_1 25.05.2016 року звернулася до Пійлівської сільської ради із заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1256 га по АДРЕСА_1 . Зазначено, що між житловими будинками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є земельна ділянка шириною 6 метрів, яка є предметом спору. Комісія рекомендувала кожному власнику житлових будинків АДРЕСА_2 та №25 додатково до площі, яка перебуває у їхньому користуванні (згідно даних погосподарського обліку) виділити земельну ділянку шириною 3 метри, провести обміри земельних ділянок, призначених для БОЖБ, з урахуванням даних змін (а.с.26).
Питання про затвердження Акту комісії щодо земельного питання раніше розглядалося на сесії Пійлівської сільської ради від 27.02.2017 року, однак не набрало достатньої кількості голосів, а тому рішення не було прийнято (а.с. 29).
Рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області № 34-24/2019 від 19 лютого 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 » затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1951 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Довге Калуське Калуського району, кадастровий номер 2622885202:03:003:0065, передано її у власність ОСОБА_3 та визначено провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримати правовстановлюючі документи на неї (а.с. 14).
Крім того, рішенням Пійлівської сільської ради № 33-24/2019 від 19 лютого 2019 року затверджено акт від 28.11.2016 року щодо земельного питання за адресою АДРЕСА_1   (а.с. 15).
Згідно витягу з протоколу сесії Пійлівської сільської ради від 19.02.2019 року за вищевказані рішення проголосували 9 з 10 присутніх депутатів, не голосував 1 (а.с. 16).
Також в матеріалах справи  містяться заяви депутатів Пійлівської сільської ради ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про відкликання голосів по п. 34 та п. 35 порядку денного сесії сільської ради від 19.02.2019 року (а.с. 27, 28).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.321 ЦК України, ст.152 ЗК України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановивши, що  рішення сільської ради прийняті в межах її компетенції і відповідно до закону, а процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок, дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваних рішень Пійлівської сільської ради від 19 лютого 2019 року №34-24/2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 » та  №33-24/2019 «Про затвердження акту земельної комісії», оскільки позивачем не представлено належних та допустимих доказів щодо незаконності рішень.
З такими висновками суду першої інстанції  не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України  встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Статтею 51 ЦПК України врегульовано питання про залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача.
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведеде, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.  
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Наведене не суперечить правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №910/856/17, провадження №12-128гс18.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Звертаючись до суду із позовом про визнання неправомірними рішень сільської ради, позивач зазначила відповідачем у справі Пійлівську сільську раду.
Предметом позову ОСОБА_1 є позовні вимоги про неправомірне встановлення сільською радою меж земельної ділянки ОСОБА_3 , яка суміжна із земельною ділянкою, яка знаходиться у її користуванні, неправомірне затвердження сільською радою технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 .     Доказуванню в даній категорії справ підлягає, зокрема, обставини затвердження сільською радою технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 , які свідчать про недотримання вимог закону.
Позивач пов`язує неправомірні дії сільської ради, які зумовили порушення її права, із протиправним зменшенням площі земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні.
Велика Палата Верховного Суду визначила, що вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи. Розпорядження суб`єкта владних повноважень про затвердження технічної документації та передачу громадянам у власність земельних ділянок як такі, що не є самостійною підставою набуття існуючого права приватної власності на землю, не можуть бути скасовані у судовому порядку без вирішення спору про право власності на земельні ділянки. 
Наведене відповідає висновкам, викладеним раніше Великою палатою Верховного Суду в постановах від 4 липня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц, 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/225, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.
Проте, ухвалою суду першої інстанції від 11.11.2019 року (а.с.126) ОСОБА_3 залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.   
Враховуючи положення ст.ст.317, 319 ЦК України про те, що лише власникові належать права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а зміст матеріально-правових вимог ОСОБА_1 зводиться до впливу на право власності ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, тому лише власник земельної ділянки має відповідати за позовом.
Апеляційний суд не має повноважень залучати до участі у справі належного відповідача , тобто на стадії перегляду судового рішення по справі в апеляційному порядку можливе лише вирішення спору з неналежним відповідачем відмовою у позові до останнього.
Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , як власника земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою, якою користується позивач, і не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з сільською радою, яка уже не є власником земельної ділянки, оскільки розпорядилась нею на користь ОСОБА_3 .
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи обмежені процесуальні можливості на залучення апеляційним судом співвідповідачів, суд дійшов висновку, що позов пред`явлено не до всіх відповідачів, які мають відповідати за цим позовом, у зв`язку із чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню,  а у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав незалучення всіх належних відповідачів у справі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 303/2845/15-ц (провадження№ 61-17802св18) та від 24 квітня 2019 року  у справі № 298/536/16-ц (провадження № 61-10338св18)
Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, Верховний Суд не встановив.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Слід зауважити, що судом не дається оцінка обставинам справи по суті спору, якщо не залучені усі особи, які мають відповідати за позовом, тому усі докази, подані позивачем на підтвердження обставин порушення її права на землю у межах цієї справи не оцінюються.
При цьому це судове рішення не перешкоджає позивачу визначитися із предметом та вимогами і пред`явити позов до усіх осіб, прав і обов`язків відповідачів яких, за наведених обставин, він стосується і які з огляду на це повинні мати можливість захищатися від позову.
Відтак рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позову слід відмовити з підстав, зазначених у цій постанові.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,
                                              п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання протиправним і скасування рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року № 34-24/2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_3 » та рішення 24 сесії сьомого скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року №33-24/2019 «Про затвердження акту земельної комісії» відмовити з підстав, зазначених у цій постанові.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                           І.О. Максюта
                                                                                                                      Л.В. Василишин
                                                                                                                      М.Д. Горейко
Повний текст постанови  складено 10 грудня 2020 року.